Danas bih želio poželjeti dobrodošlicu posebnom gostu u našem studiju.
On je vrlo posebna osoba, heroj u mojim očima.
U najmračnijoj, najnovijoj prošlosti ove pandemije koronavirusa, kada su nas mučili napadi panike, kada smo morali trpjeti
beskrajna ograničenja, kada su nam sve vrste stvari bile zabranjene, on je osnovao "Centar za istragu, razjašnjenje,
pravno gonjenje i prevenciju zločina protiv čovječnosti".
Kada je uveden zahtjev za vakcinaciju u ustanovi, čime je dodat još jedan sloj ograničenja, 10. decembra
2023. godine podnio je oko 600 krivičnih prijava Saveznom javnom tužilaštvu u Karlsruheu.
Njegov moto je bio: Država ne smije nikoga ubiti.
Ovo se dogodilo u kontekstu ove eksperimentalne takozvane vakcinacije protiv koronavirusa, koja je
imala mnoge nuspojave, uključujući i smrtne slučajeve.
Njegov moto: Državi se ne smije dozvoliti da to učini. Nikada nismo ovlastili državu da to učini.
Ovaj heroj, koji se zauzeo za našu zemlju, koji se zauzeo za čitavo čovječanstvo, često je
viđen na demonstracijama uz Michaela Ballweega.
On je također pružio Michaelu Ballwegu pravnu podršku tokom njegovih pregovora i sudskih ročišta, i danas
želim uputiti toplu dobrodošlicu advokatu Ralfu Ludwigu.
Da, zdravo, hvala vam što ste mi dozvolili da budem ovdje.
Gospodine Ludwige, ZAAVV, ovaj centar za obrazovanje, pravno gonjenje i prevenciju zločina protiv
čovječnosti upravo je napisao izvještaj Ujedinjenim nacijama – nikome drugom do Ujedinjenim nacijama.
https://www.zaavv.com/de-de/uno
Zašto je bilo neophodno da vaša nevladina organizacija ZAAVV?
Da, pa, usvojili smo Opću deklaraciju o ljudskim pravima 1948. godine.
Na osnovu iskustava iz Drugog svjetskog rata i nacističke ere, univerzalna ljudska prava su uvedena kao individualna prava.
A nakon Opće deklaracije o ljudskim pravima, uslijedila su još dva pakta.
Prvo, postoji građanski pakt, koji se bavi građanskim i političkim pravima, a drugo, postoji socijalni pakt, koji
dalje precizira i pojašnjava pojedinačna ljudska prava.
Što se tiče ovog socijalnog pakta, dogovoreno je da od početka 2000-ih godine zemlje moraju
podnositi takozvani socijalni izvještaj svake pet godine.
To znači da države podnose državni izvještaj.
Oni moraju u suštini podnijeti izvještaj o stanju ljudskih prava kako je definirano u ovom društvenom paktu.
To uključuje, na primjer, radnička prava, jednakost, zdravstvena i kulturna prava.
Zemlje svijeta moraju redovno izvještavati o ovim pravima i o situaciji u svojim zemljama.
Suprotno UN-u?
Ujedinjenim nacijama. To radi Socijalni odbor UN-a.
Dakle, ovo je podorganizacija ili podgrupa UN-a.
A onda, svakih pet godina, mora se, da tako kažemo, prijaviti trenutni status.
Kakva je ovdje situacija u pogledu plata, jednakosti i zdravstvene zaštite?
Postoji li osnovna zdravstvena zaštita, ili ljudi jednostavno dobivaju najbolju moguću njegu?
Šta je s kulturnim pravima? Jer su kulturna prava također pojedinačna ljudska prava.
I nevladine organizacije, uključujući pojedince, mogu podnijeti takozvani sjenčani izvještaj ili
paralelan izvještaj nakon što su ti izvještaji objavljeni.
To znači da podnosite izvještaj UN-u i kažete:
Pa, vlada je vrlo lijepo izvijestila o svemu što je postigla, ali je zaboravila mnoge stvari.
Posebno zaboravljanje stvari koje nije učinio ili koje je možda čak učinio kršeći ljudska prava.
U tu svrhu nevladine organizacije se potom traži da do određenog datuma dostave takozvani sjenoviti ili paralelnu izvještaj.
To smo radili kao ZAAVV. A sada, 18. septembra...
Izvinite – konkretno o ovom periodu koronavirusa?
Trenutni izvještaj, zemaljski izvještaj za Saveznu Republiku Njemačku, obuhvatao je razdoblje od 2018. do 2023. godine.
Dakle, kako su se socijalna prava u Njemačkoj, tj. prava koja sam upravo nabrojao, poštovala tokom ovog
perioda. A taj period se poklopio s pandemijom koronavirusa.
A to znači da je u svom zemaljskom izvještaju Savezna Republika Njemačka nekako propustila izvijestiti o
mjerama koje je poduzela između 2020. i 2023. godine.
A sada se od nas, kao nevladinih organizacija, traži da sastavimo takozvani popis pitanja... – drugim riječima,
traži se od nas da kažemo šta nije uključeno u ovaj izvještaj.
Koji su propusti? Šta su zaboravili?
A mi u ZAAVV-u smo to vidjeli kao naš zadatak i rekli:
U redu, ako sama savezna vlada ne izvještava da su školarci traumatizirani zato što im nije bilo dozvoljeno da idu u školu,
zato što su morali nositi maske u školi dok su bili tamo, bili su stalno testirani i tako dalje,
onda mi moramo izvještavati o toj traumatizaciji.
Ako savezna vlada ne otkrije da je provodila medicinske intervencije na ljudima bez obzira na medicinske standarde,
na primjer ovu obaveznu vakcinaciju, moramo to prijaviti.
Da, ako savezna vlada zaboravi da su mjere koje je poduzela u suštini zasnovane na nagovaranju i šok terapiji,
što je kršenje ljudskih prava, moramo o tome izvijestiti.
Da, ako savezna vlada zaboravi da je odobrila preporuku za vakcinaciju trudnica bez ikakvog naučnog opravdanja, tj. preporuku
za vakcinaciju mRNA vakcinom, moramo o tome izvijestiti.
I to je ono što smo napisali u našem paralelnom izvještaju.
Ili, na primjer, kulturna prava, s obzirom na to da je između 2020. i 2023. godine kultura u Njemačkoj praktično prestala
postojati, i da od određenog trenutka nadalje samo oni koji su bili vakcinisani smjeli prisustvovati koncertima ili ići u kino.
Ako savezna vlada ne uspije podnijeti izvještaj o ovim kršenjima ljudskih prava tokom ovog
perioda, mi to moramo učiniti. I upravo to smo učinili.
Ovo će potom biti razmotreno 18. septembra u Ženevi sa predstavnicima Savezne vlade i predstavnicima UN-a.
Nevjerovatno je da naši političari ostaju potpuno nijemi u svom izvještaju o ovim zaista skandaloznim ograničenjima, o ovim
masovnim – zaista – kršenjima ljudskih prava i također, kako da kažem, o traumi koju su doživjela djeca koja su
morala hodati u maskama. Ništa od toga nije spomenuto?
Ništa od ovoga nije spomenuto.
Nevjerovatno.
Upravo tako, moglo bi se reći: U redu, zbog pandemijske situacije i opasne prirode ovog virusa, tokom ovog
perioda smo ograničili sljedeća prava u sljedećoj mjeri.
To se moglo reći. Ali savezna vlada nije ni pokušala opravdati mjere koje je poduzela;
umjesto toga, potpuno ih je zametnula pod tepih.
Uopće nisu izvijestili o tome. U fusnoti stoji da trenutno postoji problem s mnogim traumatiziranim školarcima.
I u ovoj fusnoti se zatim poziva na drugi izvještaj, koji zauzvrat ima još jednu fusnotu, gdje
stoji da bi to moglo biti moguće zbog ovih mjera.
Ali to je u suštini bilo sve. Inače – o obaveznom cijepljenju, o oštećenjima od cjepiva, o smrtnim slučajevima zbog cjepiva, o
poticajnim i šokantnim mjerama, o kulturnim ograničenjima, o svemu što smo doživjeli od 2020. do 2023. – ni riječi, ništa.
Umjesto toga, savezna vlada se zapravo hvali što je uspjela uvesti rodno neutralan jezik i spriječiti diskriminaciju, jer
sada osobe koje svoj rod vide drugačije od onoga što je upisano pri rođenju imaju mogućnost promijeniti svoj rod i tako dalje.
To su bili uspjesi ili značajni događaji od 2018. do 2023. godine.
Ništa drugo nije navedeno u izvještaju, u zemaljskom izvještaju Savezne Republike Njemačke.
Da, nevjerovatno je. A sada, 18. je saslušanje, ako sam dobro razumio – od samih UN-a, od ovog socijalnog odbora?
Upravo tako, proces uključuje države, sve države UN-a koje su uključene u ovo i koje su ratificirale ovaj socijalni pakt.
Oni izvještavaju o ovim različitim područjima.
Zatim nevladine organizacije imaju rok i imaju vremena – u ovom slučaju do 30. juna.
30. juna smo ga predali, mislim da je bio 28.
Dakle, do 30. juna možete podnijeti ovaj takozvani paralelnu izvještaj, u kojem proučavate izvještaj savezne
vlade, odnosno države, a zatim, kao nevladina organizacija, u marginama istaknete sve što nedostaje.
Oko 20 nevladinih organizacija iz Njemačke podnijele su svoje paralelnе izvještaje.
Ni ostali ne spominju ništa o koronavirusu.
Nevjerovatno.
Dakle, to znači da dobivate dojam da su to u suštini sve nevladine organizacije finansirane od strane države, tj. očito više nalik
navijačicama nego kritičkim organizacijama za ljudska prava.
I oni to predaju do tog datuma. I mi smo to takođe uradili.
I onda, tokom određenog perioda – vjerujem da je to od kraja avgusta do 3. oktobra – bit će... Pa, vjerujem da naša oblast
obuhvata pet zemalja, osim Savezne Republike Njemačke, i da će se održati takozvani brifing pred Socijalnim odborom UN-a.
To znači da smo više-manje u velikoj dvorani, ali je ona zatvorena. Ništa se ne prenosi prema vanjskom svijetu.
A zatim izvještavaju o tim pitanjima koja, da tako kažemo, pokreću nevladine organizacije,
i pitaju gdje još ima prostora za poboljšanje.
A onda se sastavlja takozvana lista problema.
To znači da UN sada u suštini zadaje saveznom vladi domaći zadatak o tome šta treba promijeniti i poboljšati u budućnosti.
A onda će za pet godina ponovo provjeriti: jesu li se pridržavali?
Jesu li poboljšali situaciju s ljudskim pravima ili nisu?
Dakle, ako sam dobro razumio, gospodine Ludwig, ZAAVV je praktično bila jedina organizacija koja je izrazila kritiku?
Pa, baš kao što je bilo tokom pandemije koronavirusa.
Bilo je samo malo kritičara, ljudi koji su to kritikovali.
Gotovo svi su bili mišljenja da se suočavamo sa ozbiljnom pandemijom.
A kada imamo ozbiljnu pandemiju, moramo slijepo slijediti vodstvo vlade. Drugim riječima, moramo biti poslušni.
Ova pravila se ne smiju dovoditi u pitanje, to je tada bio moto. Mora li se ovome pokoriti?
I da, svi i dalje to rade. Dakle, još uvijek smo zaglavljeni u ovoj priči.
I ključni dio našeg paralelnog izvještaja je da smo vrlo, vrlo jasno objasnili kako je ova šok-strategija korištena.
Ljudi su bili šokirani, i taj šok i dalje djeluje.
I jedna od zahtjeva – mi također u ovom izvještaju postavljamo zahtjeve; dopušteno je
postavljati zahtjeve koji se moraju provesti.
Jedan od naših zahtjeva je da se zabrane šok-taktike, da UN efikasno izjavi da će se šok-taktike uvijek
smatrati kršenjem ljudskih prava, zločinom protiv čovječnosti.
Kada država koristi šok-taktike, što je bio slučaj ovdje, moto je:
Tvoji djedovi i bake će biti zgroženi ako ne budeš slijedio pravila. Zatim je bio red na djecu, i tako dalje.
Dakle, kada država šokira ljude, poput ovih slika iz Kine, slike iz Bergama, koje su ušle u historiju kao
slike iz Bergama, tvrdnje da će, ako ne budete slijedili ova pravila, mnogi ljudi umrijeti.
Onda će djedovi i bake umrijeti, onda će jedan bolno ugušiti, i tako dalje.
Sve je to strategija šoka. A kada država primjenjuje ovu strategiju šoka na svoje građane, poznatu kao nagovaranje, kako
bi ih gurnula u određenom smjeru, onda, naravno, ljudi slijede.
I, kao što znamo, to izaziva reakciju u mozgu koja ljude naglo čini poslušnima i više-manje ih navodi da
prestanu dovoditi u pitanje ključne mjere i, kao što smo također vidjeli, počnu progoniti kritičare.
Pa šta smo sve prošli, sa pretresima kuća, kriminalizacijom i tako dalje, kao i sa
javnom kriminalizacijom u medijima i tako dalje.
I to se događa zbog ove šok-strategije. I moramo je zabraniti.
Moramo osigurati da državi više ne bude dozvoljeno da na ovaj način pokušava utjecati na stanovništvo.
Koliko vjerovatno mislite da je da će država promijeniti svoj pristup?
Pa šta će se tačno desiti? Hoće li možda dobiti spisak mjera koje detaljno navode šta treba promijeniti
u budućnosti? Ili kako će to funkcionisati u praksi?
Upravo tako, bit će katalog mjera koji opisuje ove kritične tačke.
Dakle, već smo postigli prilično mnogo.
Podnijeli smo paralelnu izvještaj i paralelnu izvještaj je prihvaćen.
Objavljeno je na web stranici UN-a, , pa ga možete pogledati i pročitati tamo.
Pozvani smo tamo kao nevladina organizacija – po mom mišljenju, jedina nevladina organizacija u
Njemačkoj koja se zalaže za pojedinačna ljudska prava.
Svi ostali očigledno to ne rade.
Bit ćemo tamo u ovoj brifing-sali, u ovoj dvorani, gdje će se o tome raspravljati.
To znači da će se savezna vlada suočiti s našim stavovima, da tako kažemo.
Ovo uključuje, na primjer, činjenicu da je (prof. dr. Denis) Rancourt zaista pokazao u jednoj studiji , da je prof.
dr. Denis Rancourt utvrdio da će do kraja 2022. godine 17 miliona ljudi širom svijeta umrijeti od vakcinacije.
To je važna tačka na kojoj moramo reći:
Ovdje je, čak i silom, uvedeno nešto što je dokazano uzrokovalo smrt 17 miliona ljudi širom svijeta.
Mislim, 17 miliona ljudi – kada je u historiji 17 miliona ljudi ikada umrlo kao rezultat
vladinih mjera? Da, ne smijemo zaboraviti sve to.
I to znači da smo stigli tamo. Tamo nas prepoznaju.
Možemo doprinijeti svojim uvidima. I to je još jedan dio slagalice u procesu razjašnjenja i preispitivanja.
Da, dakle mi to objavljujemo, uključujući putem web stranice UN-a.
Tvrdnje koje iznosimo, a koje su sve naučno potkrijepljene, moraju se shvatiti ozbiljno.
Morate to razgovarati s nama. I u nekom trenutku više ga ne možete ignorisati.
I ti si rekao rečenicu: Država ne smije nikoga ubiti.
Još uvijek imam drugu rečenicu za dodati:
Zločini protiv čovječnosti ili zločini protiv čovječanstva nisu podložni zastari.
Dakle, ono što sada radimo je sljedeća faza.
Podnijeli smo krivične prijave. One su, naravno, odbačene.
Pretpostavili smo da je to slučaj, ali je to također neophodan korak kako bismo mogli podnijeti krivičnu prijavu u Hagu.
Sada se ovo naučno i politički ponovo ispituje i dokumentuje, da su se ovi postupci dogodili i da su imale posljedice.
I to će biti sljedeći korak: goniti ova djela i pozvati na odgovornost one koji su ih uveli.
Zato uvijek idemo korak dalje. I to je dio toga.
To je zaista teško povjerovati.
Dakle, izvještaj naše vlade nije spomenuo, na primjer, deklasificirane zapisnike Instituta Roberta
Kocha, u kojima je navedeno da nikada nije postojala medicinska potreba za ovim mjerama.
Dakle, ovo je isključivo politički motivirano, jer to uopće nije spomenuto.
Sama činjenica da su protokoli Roberta Kocha morali biti pribavljeni pravnim putem, da vlada sama od sebe nije
rekla: "Pogledajte, evo našeg izvještaja, kako smo tada razmišljali, kako smo postupali, u kakvoj smo situaciji bili."
I nakon što su bili očišćeni, svi su također potamnili.
Protoci Roberta Kocha, za koje znamo, procurili su.
Da, oni koji nisu cenzurirani, gdje zapravo možemo pročitati šta se dogodilo. I to nije baš nešto čime bismo se trebali ponositi.
Možete vidjeti da... Uvijek su nam govorili: slijedite nauku, vjerujte nauci!
RKI protokoli su ovdje također malo vratili povjerenje, naime:
Zapravo vjerujte nauci, jer je nauka diskurs, ona je kontradikcija, ona je debata.
I to se zaista dogodilo u RKI-u.
A onda je politički odlučeno da se ovaj spor, naučni spor i naučni nalazi, neće provesti,
već su umjesto toga preduzete političke mjere.
Ovo također vidimo u... Dio ovog izvještaja se odnosi na to kako STIKO, Stalni odbor za vakcinaciju, radi.
Stalni odbor za vakcinaciju je u suštini odbor sastavljen od profesora koji u njemu sjede kako bi stekli
određeni ugled ili priznanje u svojim biografijama.
Mi smo dio ovog stalnog odbora za vakcinaciju, ali je to tijelo isključivo pod političkom dominacijom, gdje
se na kraju odluke ne donose na osnovu naučnih nalaza, već na osnovu političkih nalaza.
I to su otkrili RKI protokoli.
Naravno, savezna vlada to ne želi u takvom izvještaju, jer bi tada postalo očigledno da ti kršenja ljudskih prava nisu čak ni
nastala iz dobre namjere, nego zapravo iz političkog uvjerenja.
Pa, iz ugla građana, trenutno je tako.
Država metle sve ovo prošlost pod tepih.
Od vladinih i nevladinih organizacija, recimo dvadeset koje podnose svoje izvještaje,
samo je jedna podigla prst i rekla: Ne ovako!
Povrijeđen je zakon. U suštini – da to kažem ovako – to je kao David protiv Golijata, zar ne?
Ogromna većina protivnih glasova, ili situacije kroz koje se morate probijati.
Kako građanin poput mene može podržati vaš rad da bi stekao na važnosti i da bi ljudi postali svjesniji da je ovo
preispitivanje i sprječavanje daljnjih zločina neophodno?
Pa, prije svega, možete nas podržati tako što ćete postati podržavajući član.
Dakle, imamo mnogo podržavajućih članova. Osnovali smo ZAAVV kao centar.
Postoji udruga za podršku u kojoj možete postati član-podržavatelj i, vjerujem, financijski
doprinijeti radu mjesečnom donacijom počevši od deset eura.
Jer, naravno, troškovi se uvijek nastaju.
Dakle, na primjer, putovanje u Ženevu sada, boravak u Ženevi, košta novac.
Izrada izvještaja poput ovog, za koji je trebalo više od pola godine, uključujući ponovljene sastanke,
savjetovanje sa stručnjacima i tako dalje, također košta novac.
Dakle, jedna mogućnost je da ga zapravo možete podržati finansijski i putem podržavajućeg članstva.
U suprotnom, također imamo mogućnosti za saradnju.
Dakle, imamo razne odbore, imamo razne organizacije.
Dakle, mi u suštini gradimo na četiri pod-područja u ovom ZAAVV-u.
Spomenuli ste to ranije: istraga, ponovna procjena, pravno gonjenje i prevencija.
Imamo podorganizacije za svaku od ovih oblasti, koje djeluju u različitim poljima.
Dakle, na primjer, izrada letaka, razglednica, informacija, saopćenja za štampu i tako dalje.
Imamo priliku to učiniti na web stranici ZAAVV , gdje to možete vidjeti: možete tamo opisati vlastito iskustvo.
U suštini možete sami prijaviti slučajeve koje ste doživjeli – bilo da ste bili progonjeni na demonstracijama
ili vam nije bilo dozvoljeno da uđete na koncert.
Sve ove stvari koje ste sami iskusili možete prijaviti tamo putem obrasca za registraciju .
Jer ako odeš u Haag... Već postoji krivična prijava u Haagu koju su ta dva branitelja ljudskih prava, koji su u
suštini zajedno sa mnom napisali izvještaj, već podnijeli.
Postoji broj predmeta, već postoji krivična prijava u Hagu i mi nastavljamo podnositi dodatne dokaze.
To znači da kad god imamo nove slučajeve, kad god imamo više žrtava cjepiva, kad god imamo kolateralnu štetu
i tako dalje, Haag uvijek mora snositi najveći teret.
To znači da će Haag zahtijevati mnogo informacija koje nam možete dostaviti.
Dakle, možete dostaviti informacije ZAAVV-u i poslati nam dokumente.
Sada imamo sjajan serverski sistem na kojem možete slati videozapise i dokumente.
Molimo vas da pošaljete sve što ste doživjeli tokom pandemije koronavirusa ZAAVV-u. Jednostavno posjetite
web stranicu ZAAVV-a (www.zaavv.com) da vidite kako.
Jednostavno tamo prenesite stavke, prenesite datoteke ili slobodno pošaljite e-poštom.
I, kao što smo rekli, imamo sistem dokumentacije u kojem sve činimo čitljivim. Svaki video se odmah transkribuje .
To znači da možemo koristiti funkciju pretraživanja, na primjer, kako bismo omogućili pravnicima i akademicima da
pretražuju ogromnu količinu informacija o događajima koji su se dogodili tokom pandemije koronavirusa.
Videozapisi, kao što sam rekao, dokumenti, datoteke, informacije i, naravno, sva ona pisma
koja vrše pritisak i koriste strategiju šoka.
Sve se ovo prikuplja, dokumentuje i postavlja na vremensku crtu kako bismo to mogli obraditi za
buduće generacije i učiniti dostupnim za naučnu analizu.
I to znači da možemo imati sva naša vlastita iskustva.
Na primjer, jednom sam uputio apel. Bilo ko, uključujući i tebe, to može učiniti.
Veoma je važno snimiti video svojim mobilnim telefonom. Svi danas imaju mobilni telefon.
Stavite svoj mobilni telefon ispred sebe, snimite video ili ispričajte nekome svoju priču o
onome što ste doživjeli između 2020. i 2023. godine.
Ovo je vrlo važno jer bi inače naša usmena historija bila ograničena na ono što izvještavaju glavni
mediji ili vodeći listovi, televizija i tako dalje.
Poželjnije je da ljudi sami sebi kažu.
Ovo znamo iz vremena nacionalsocijalizma – sada vidimo mnogo starijih ljudi koji su tada bili tamo i
mogu ispričati svoja iskustva kao savremeni svjedoci.
A sada, u moderno doba, svi možemo biti savremeni svjedoci, jednostavno snimajući video, pričajući vlastite
priče i šaljući ih ZAAVV-u, postavljajući ih na internet.
Svaki glas jednostavno ima težinu u vašoj stvari, u našoj zajedničkoj borbi da se takve stvari riješe i
spriječe, i iznad svega da se osigura da se nikada više ne ponove. To također cijeloj stvari daje težinu.
Da, također i za budućnost. Upravo tako, ionako postoji težina.
Dakle, radimo na ostvarenju cilja – koji je, usput rečeno, također jedna od daljnjih zahtjeva u našem paralelnom
izvještaju – da želimo postojanje takozvane komisije za istinu.
Šta je komisija za istinu?
Komisija za istinu je ustaljen pojam, čak i u UN-u.
To znači da su u slučajevima kršenja ljudskih prava, kao što su u Ruandi ili u Južnoj Africi, nakon
ukidanja aparthejda osnovane takozvane komisije za istinu.
Komisija za istinu znači da se oni koji su pogođeni okupe. Šta sada doživljavamo?
Vidimo istražne odbore, komisije za istragu i tako dalje.
To znači da počinitelji zaista sjedu zajedno i razgovaraju o tome šta se tada dogodilo.
Gdje se žrtve odvijaju? Da, nekoliko stručnjaka će nam se pridružiti, ali to je sve.
Ali gdje su ljudi koji su pogođeni? Gdje se ovo dešava?
Zato što su ljudi koji su pogođeni ovo iskusili na lokalnom nivou.
I, po mom mišljenju, trebamo komisiju za istinu u svakom okrugu, u svakoj općini, gdje se time može baviti.
Šta se zapravo dogodilo tokom ovog perioda? Ko je bio uključen? Ko je bio uključen i kako?
Zdravstvene vlasti su učestvovale, škole su učestvovale, školski administratori su učestvovali, poslodavci su učestvovali,
policija je učestvovala, skupštinske vlasti su učestvovale.
Svi su učestvovali i diskriminirali ljude, potlačivali ljude koji su samo kritički
preispitivali da li je sve što ovdje čujemo istina.
I ovo se mora dogoditi lokalno u takozvanim komisijama za istinu.
To znači da ne mora... – kao što sam rekao, istražni odbori i istražna komisija su sasvim u redu.
Ali nam trebaju lokalne komisije u kojima počinitelji i žrtve sjede zajedno za istim stolom i razgovaraju, gdje se ono
što se zaista dogodilo temeljito razradi, gdje počinitelji također objasne zašto su učinili ono što su učinili.
Onda se vraćamo na strategiju šoka, na nagovaranje, gdje kažu: "Sve smo povjerovali."
I da potom razvijete nova pravila za suživot i kažete: u redu, gdje mogu instalirati vatrozidove?
Gdje mogu osigurati da se nešto ovako nikada više ne dogodi?
A ove komisije za istinu, ko ih pokreće? Kako nastaju?
Pa, komisije za istinu mogu se pokrenuti na različite načine.
Sada se obraćamo UN-u, tražeći od njega da uputi zahtjev Saveznoj vladi, u suštini govoreći: osigurajte sredstva.
Dakle, u principu, na državnom nivou, tj. na nivou savezne države ili čak na saveznom nivou, moglo bi se reći, mi pružamo... –
umjesto da uložimo još 15 miliona u promovisanje demokratije...
Upravo te nevladine organizacije se onda usprave i kažu da zapravo nemaju ništa za kritikovati.
Dobijamo novac od države, sve je vrhunski.
Da se tih 15 miliona, koje sada žele povećati, ne koriste za nastavak promovisanja demokratije, te takozvane demokratije...
Ne promoviše se demokratija, već naša demokratija – to su dva različita koncepta.
Da, na primjer, uzmete taj novac i kažete da će biti stavljen na raspolaganje organizacijama ili
ljudima koji lokalno osnivaju komisiju za istinu.
I onda stvarno sjedite tamo i kažete: u redu, ići ćemo u općinu ili gradsku vijećnicu, ovisno o
tome gdje ima mjesta. I svako može sudjelovati.
Sada sastavljamo program i pitamo se: šta smo tokom godina iskusili?
Šta sam doživio? Kako sam to doživio?
Šta mi se desilo? Šta se desilo mojoj djeci? Kakav pritisak sam morao podnijeti?
A onda sjednete zajedno, ne u smislu da sudite jedno drugom ili bilo čemu sličnom, nego da kažete: hajde da
razgovaramo o tome šta se dogodilo. Kako smo došli do ove tačke?
I onda će se jednostavno riješiti. I onda će se iz toga izvući zaključci.
To bi bila komisija za istinu. A to bi se potom odvijalo pod okriljem, na primjer, UN-a, koji bi osigurao da
se provede pošteno i ne ponovo na jednostran način, u stilu: pa, mi smo sve radili ispravno.
A ZAAVV je sada također u svom izvještaju UN-u predložio da ove komisije za istinu trebaju postojati.
Možemo postavljati zahtjeve. U suštini možemo navesti šta želimo da se sada dogodi.
Ovo uključuje uspostavljanje komisija za utvrđivanje istine. Također uključuje hitno zaustavljanje mRNA vakcinacija.
Ovo uključuje zabranu nagovaranja. Uključuje jasnu regulativu da kultura nikada više ne bude zabranjena.
Kultura uvijek ima jezgro otpora.
Kultura i umjetnost uvijek uključuju ideju o onome što bi moglo biti, i stoga uvijek imaju element otpora.
Vjerujem da je za to postojao razlog.
Mislim da ste na početku rekli da su ove mjere uvedene širom svijeta. To nije tačno.
Dakle, ove mjere, čak i ove drastične mjere, bile su u suštini ograničene na zapadne zemlje, odnosno na
industrijalizirane zemlje. I postojale su značajne razlike.
Dakle, u takozvanom Oxford indeksu strogosti , Njemačka je uvijek bila daleko ispred.
U Španiji, na primjer, kulturni događaji nikada nisu bili zabranjeni jer je kultura u
Španiji također utemeljena u španskom ustavu.
A to znači da su koncerti uvijek morali biti održani, a ljudi su uvijek morali imati pravo prisustvovati
koncertima, kulturnim događajima, muzejima i tako dalje.
I vjerujem da totalitarno društvo može biti izgrađeno samo zabranom umjetnosti.
Ili kada se pokušava zabraniti pristup umjetnosti. I to se dogodilo.
I zato je jedna od naših najvažnijih zahtjeva da umjetnost i kultura nikada više ne budu zabranjene na ovaj način,
da pristup njima nikada više ne bude zabranjen na način na koji smo to iskusili tokom protekle tri godine.
Vrlo zanimljivo.
I, naravno, obrazovanje. Obrazovanje je bilo ograničeno.
Učenici više nisu mogli ići u školu.
I ovo takozvano učenje na daljinu nije se odvijalo, ili u suštini nije moglo da se odvija.
O školi: Suština škole je da se ljudi okupljaju, umjesto da sjede negdje za uređajem
ili mašinom i upijaju neku vrstu obrazovanja.
Ali je to također ovo okupljanje, ova međuljudska interakcija.
I nešto ovako nikada više ne smije biti zabranjeno. To se nikada više ne smije dogoditi.
A to uključuje, kao korak, osnivanje komisije za istinu, gdje, na primjer, učenici mogu opisati kako su se zaista osjećali u
to vrijeme, kako se i danas osjećaju, kako bi društvu postalo jasnije: nikada više ne smijemo učiniti nešto slično!
Da, vrlo zanimljivo. Divno.
To je također ključ za pomirenje s prošlošću i sprečavanje daljnjih zločina, a također je dio
ovih komisija za istinu koje sada treba osnovati.
I mislim da je naš današnji intervju, naš današnji razgovor o ovoj temi, također važna informacija, uključujući i za javnost.
Da se uvede nešto poput ovoga, da ljudi znaju da je to apsolutno neophodno.
Da, to mora biti poruka. Pandemijski period je bio obilježen motom da se ova pravila ne smiju dovoditi u pitanje.
I mi se protivimo tome – kao što možete vidjeti ovdje na mojoj majici: Sloboda počinje sa ne
– pravila se uvijek moraju dovoditi u pitanje.
Uvijek moraš reći ne. Sloboda je kada neko može reći ne bez straha od negativnih
posljedica. Jer svako mora moći to učiniti za sebe.
I ljudi moraju naučiti da imaju znatno više moći nego što su do sada vjerovali.
Ljudi jednostavno vjeruju da mi dajemo moć našim predstavnicima i da će oni učiniti pravu stvar.
A kada se pojavi takva dezinformacija, kada se pojave takve strategije nagovaranja, kada se pojave takve šokantne
strategije, ljudi jednostavno slijepo slijede i nisu ni svjesni moći koju zapravo imaju da promijene stvari.
Vidjeli smo tokom pandemije koronavirusa da ljudi zaista mogu utjecati na politiku i mijenjati društvene uslove
kroz demonstracije, kao što su ponedjeljne demonstracije.
A ove komisije za istinu također bi trebale poslužiti da ljudima jasno stave do znanja da se država uvijek gradi na narodu i da
narod zapravo drži vlast u svojim rukama, osim ako je ne ustupi.
A to znači ostati vjeran sebi i, kada shvatiš da nešto nije u redu, reći ne i reći: Neću to podržati, neću to raditi.
To je važna poruka. I, naravno, ovo se također može ojačati ovim komisijama za istinu.
I jasno je da vlada, predstavnici države koji sada drže vlast, naravno da to ne žele.
Jer najveća opasnost za predstavnike je da ljudi shvate da mi zapravo ne moramo ovo raditi.
Ne moramo se složiti s onim što nam ovdje govoriš da uradimo.
I to bi trebala biti poruka. Poruka zapravo treba biti:
Država funkcioniše kada su ljudi unutar te države svjesni svoje moći i svojih mogućnosti i kada koriste te mogućnosti.
I to je također uključeno, usput, možda kao dio našeg društvenog izvještaja, paralelnog izvještaja koji smo podnijeli...
Kao što ste možda primijetili, pokušaji su poduzeti da se pojedinačna ljudska prava,
koja su provediva, zamijene konceptom etike.
Moramo biti vrlo oprezni da ne koristimo termin etika.
Postoje etički odbori, i ti etički odbori su odjednom počeli diktirati šta možete, a šta ne
možete raditi, i šta je ispravno, a šta pogrešno.
Ono što je ispravno i pogrešno utvrđeno je za nas u Općoj deklaraciji o ljudskim pravima i u ova dva saveza.
Naime, pojedinačna ljudska prava koja imam: Imam pravo na svoj život.
Imam pravo da slobodno živim svoj život.
Imam pravo na okupljanje. Imam pravo da posjedujem imovinu.
Imam pravo tražiti posao koji želim.
Imam pravo da odgajam svoju djecu onako kako želim, i tako dalje.
Djeca, naravno, imaju pravo da ne budu tukla. To su sve pojedinačna prava.
I ja također mogu tvrditi i zahtijevati ova pojedinačna prava pred raznim institucijama i protiv države, ako je potrebno.
Etika je nešto kolektivno. Etika je odjednom opis – da, ispravno je podložiti se državnim
pravilima jer ćemo svi biti bolje, i tako dalje.
I onda odjednom pojedinačna prava na obrazovanje, na rad, na sve što sam upravo spomenuo, a
posebno na moj dostojanstvo, padaju u zaborav.
I zato smo rekli, a to je također zahtjev u ovom izvještaju, da ne smijemo zamijeniti
ljudska prava, pojedinačna ljudska prava, etikom.
Da, reci mi, kroz sumnjivu etiku, gdje pojedinačna prava ili ljudsko dostojanstvo odjednom postaju predmet pregovora.
Odjednom, da, tačno.
Dobro. Mislim da to sažima sve što ti je na umu.
Nastavit ćemo raditi na ovome zajedno. Također ćemo nastaviti izvještavati o vašem radu.
Još jednom, hvala vam puno, hvala vam puno što ste odvojili vrijeme za ovaj intervju.
Da, hvala vam puno što ste mi dozvolili da budem ovdje.
Svaki put kada podijelite video Kla.TV, dajete ključni doprinos razotkrivanju medijskih laži i ratnohuškanja.
Čovječanstvo više ne bi trebalo biti ostavljeno u mraku.