Šodien vēlos sveikt mūsu studijā īpašu viesi.
Viņš ir ļoti īpašs cilvēks, varonis manās acīs.
Šīs koronas pandēmijas tumšākajā, nesenajā pagātnē, kad mūs vajāja panikas lēkmes, kad mums nācās piedzīvot nebeidzamus
ierobežojumus, kad mums tika aizliegts viss iespējamais, viņš nodibināja "Noziegumu pret cilvēci
pārvērtēšanas, skaidrošanas, tiesvedības un novēršanas centru".
Kad tika ieviesta prasība par vakcināciju iestādēs, viņš rīkojās vēl labāk un 2023. gada 10. decembrī Federālajā prokuratūrā
Karlsrūē iesniedza aptuveni 600 apsūdzību kriminālprocesā.
Viņa moto bija: valsts nedrīkst nogalināt cilvēkus.
Tas notika, ņemot vērā šo eksperimentālo tā saukto vakcināciju pret vainagu, kurā bija
daudz blakusparādību, tostarp nāves gadījumi.
Viņa moto: valsts to nedrīkst darīt. Mēs nekad neesam atļāvuši valstij to darīt.
Šis varonis, kurš iestājās par mūsu valsti, iestājās par visu cilvēci kopumā, bieži bija
redzams demonstrācijās līdzās Maiklam Ballvegam.
Viņš arī sniedza juridisko atbalstu Mihaēlam Ballvegam viņa sarunās un tiesas
dienās, un es vēlos šodien sveikt Ralfu Ludvigu.
Jā, sveicinu, paldies par uzaicinājumu.
Ludviga kungs, ZAAVV, šis centrs, kas nodarbojas ar noziegumu pret cilvēci izmeklēšanu, kriminālvajāšanu un novēršanu,
ir tikko uzrakstījis ziņojumu ANO - neviens cits kā ANO.
Par ko ir šis ziņojums? Kāpēc tika sagatavots šis ziņojums?
Kāpēc to pieprasīja jūsu nevalstiskā organizācija ZAAVV?
Jā, 1948. gadā mēs pieņēmām Vispārējo cilvēktiesību deklarāciju.
Otrā pasaules kara un nacisma laika pieredze lika ieviest universālās cilvēktiesības kā individuālās tiesības.
Pēc Vispārējās cilvēktiesību deklarācijas tika pieņemti vēl divi pakti.
Pirmais ir Pilsoniskais pakts par pilsoniskajām un pilsoniskajām tiesībām, bet otrais ir Sociālais pakts,
kas konkretizē un precizē individuālās cilvēktiesības.
Attiecībā uz šo sociālo paktu ir panākta vienošanās, ka no 2000. gada sākuma valstīm reizi piecos
gados jāiesniedz tā sauktais sociālais ziņojums.
Tas nozīmē, ka valstīm ir jāiesniedz valsts ziņojums.
Tām ir jāiesniedz ziņojums par cilvēktiesību stāvokli, kā noteikts šajā sociālajā paktā.
Tās ir, piemēram, darba tiesības, vienlīdzīgas tiesības, veselības un kultūras tiesības.
Valstīm regulāri jāziņo pasaulei par šīm tiesībām un situāciju savās valstīs.
Ceļā uz ANO?
Ceļā uz ANO. Tā ir ANO Sociālā komiteja, kas to dara.
Tāpēc tā ir ANO apakšorganizācija vai apakšgrupa.
Un ik pēc pieciem gadiem ir jāziņo par statusu.
Kā ir ar algām, vienlīdzīgām tiesībām un veselības aprūpi?
Vai ir nodrošināta pamata veselības aprūpe vai arī cilvēki saņem vislabāko iespējamo aprūpi?
Kā ir ar kultūras tiesībām? Jo kultūras tiesības ir arī individuālās cilvēktiesības.
Un nevalstiskās organizācijas, tostarp privātpersonas, var iesniegt tā saukto ēnu ziņojumu vai
paralēlo ziņojumu pēc tam, kad šie ziņojumi ir publicēti.
Citiem vārdiem sakot, jūs iesniedzat ziņojumu ANO un sakāt:
Nu, šeit valsts ir ļoti labi atskaitījusies par paveikto, bet daudzas lietas ir aizmirstas.
Jo īpaši viņš aizmirst arī lietas, ko viņš nav izdarījis vai ko, iespējams, pat ir izdarījis, pārkāpjot cilvēktiesības.
Un pēc tam nevalstiskajām organizācijām tiek lūgts līdz noteiktam datumam iesniegt tā saukto ēnu jeb paralēlo ziņojumu.
To mēs darījām kā ZAAVV. Un tagad, 18. septembrī...
Atvainojiet - par šo Corona laiku?
Pašreizējais ziņojums bija, Vācijas Federatīvās Republikas valsts ziņojums bija no 2018. līdz 2023. gadam.
Citiem vārdiem sakot, kā šajā laikā Vācijā tika ievērotas sociālās tiesības, kuras es tikko uzskaitīju.
Un tieši šajā laikā notika koronavīrusa pandēmija.
Un tas nozīmē, ka Vācijas Federatīvā Republika kaut kā aizmirsa ziņot par pasākumiem, ko tā veikusi
laikposmā no 2020. līdz 2023. gadam, valsts ziņojumā.
Un tagad mums kā nevalstiskajām organizācijām tiek lūgts sastādīt tā saukto jautājumu sarakstu... - citiem vārdiem
sakot, mēs būtībā sakām, kas šajā ziņojumā nav iekļauts?
Kādi ir trūkumi? Ko viņi ir aizmirsuši?
Un mēs, ZAAVV, uzskatījām to par savu uzdevumu un teicām:
Labi, ja federālā valdība pati neziņo par to, ka skolēni ir traumēti, jo viņiem neļāva iet uz skolu, jo viņiem tur
bija jāvalkā maskas, viņi nepārtraukti tika pārbaudīti un tā tālāk, tad mums ir jāziņo par šo traumatismu.
Ja federālā valdība aizmirst ziņot, ka tā ir veikusi medicīnisku iejaukšanos pret cilvēkiem, neievērojot medicīniskos standartus,
piemēram, obligāto vakcināciju, mums par to ir jāziņo.
Jā, ja federālā valdība aizmirst, ka tās veiktie pasākumi būtībā ir balstīti uz pamudināšanu un šoka terapiju,
kas ir cilvēktiesību pārkāpums, mums par to ir jāziņo.
Jā, ja federālā valdība aizmirst, ka tā pieļauj vakcinācijas ieteikumu grūtniecēm bez jebkāda zinātniskā
pamatojuma, t.i., vakcinācijas ieteikumu ar mRNA vakcināciju, mums par to ir jāziņo.
Un tas ir tas, ko mēs rakstījām savā paralēlajā ziņojumā.
Vai, piemēram, kultūras tiesības, ka laikposmā no 2020. līdz 2023. gadam Vācijā praktiski nebija kultūras,
ka apmeklēt koncertus vai iet uz kino drīkstēja tikai kā vakcinēta persona no noteikta laika.
Ja federālā valdība šajā laikā aizmirst ziņot par šiem cilvēktiesību ierobežojumiem,
mums tas ir jādara. Un mēs to esam darījuši.
Par to 18. septembrī Ženēvā tiks diskutēts ar Vācijas valdības un ANO pārstāvjiem.
Tas ir neticami, ka mūsu politiķi savā ziņojumā pilnīgi klusē par šiem patiešām skandalozajiem ierobežojumiem, par šiem masveida
cilvēktiesību pārkāpumiem un arī, kā es teiktu, kad bērni skraida maskās, par traumatizāciju, kas
ir notikusi to rezultātā. Nekas no tā nav minēts?
Nekas no tā nav minēts.
Neticami.
Tieši tā, jūs varētu teikt: Labi, ņemot vērā pandēmijas situāciju un šī vīrusa bīstamību,
mēs šajā laikā esam ierobežojuši šādas tiesības.
Jūs to varējāt teikt. Taču federālā valdība pat nemēģināja pamatot veiktos pasākumus, tā vietā tos pilnībā ignorēja.
Viņi par to vispār neziņoja. Piezīmē zemsvītras piezīmē teikts, ka pašlaik pastāv problēma ar daudziem traumētiem skolēniem.
Un šajā zemsvītras piezīmē ir atsauce uz citu ziņojumu, kurā ir vēl viena zemsvītras piezīme, kurā teikts, ka
tas, iespējams, varētu būt saistīts ar šiem pasākumiem.
Bet tas patiešām bija viss. Izņemot to - par obligāto vakcināciju, par vakcīnu radīto kaitējumu, par vakcīnu
izraisītajiem nāves gadījumiem, par piespiedu un šokējošiem pasākumiem, par kultūras ierobežojumiem, par visu, ko
mēs piedzīvojām no 2020. līdz 2023. gadam, - ne vārda, nekā.
Tā vietā federālā valdība patiesībā slavē sevi par to, ka ir izdevies ieviest dzimumam atbilstošu valodu un novērst
diskrimināciju, jo tagad cilvēkiem, kuri savu dzimumu redz citādi, nekā tas reģistrēts
dzimšanas brīdī, ir iespēja mainīt dzimumu utt.
Šie bija panākumi vai ziņu vērts notikums no 2018. līdz 2023. gadam.
Viss pārējais nav iekļauts ziņojumā, Federatīvās Republikas valsts ziņojumā.
Jā, tas ir neticami. Un tagad, ja es pareizi sapratu, 18. dienā ir uzklausīšana - no pašas ANO, no šīs sociālās komitejas?
Tieši tā, process ir tāds, ka valstis, visas iesaistītās ANO valstis, kas ir ratificējušas šo sociālo paktu.
Tie ziņo par šīm dažādajām jomām.
Nevalstiskajām organizācijām ir noteikts termiņš, un tām ir laiks - šajā gadījumā tas bija līdz 30. jūnijam.
30. jūnijā, manuprāt, mēs to iesniedzām 28. jūnijā.
Tātad jums ir laiks līdz 30. jūnijam iesniegt tā saukto paralēlo ziņojumu, kurā jūs aplūkojat federālās
valdības, t.i., valsts, ziņojumu un tad kā nevalstiska organizācija sakāt, kas trūkst malā.
Savus paralēlos ziņojumus ir iesniegušas aptuveni 20 Vācijas nevalstiskās organizācijas.
Neviens no pārējiem nepiemin neko par vainagu.
Neticami.
Tātad rodas sajūta, ka šeit, protams, tās visas būtībā ir valsts finansētas nevalstiskās organizācijas, tātad acīmredzot
vairāk klauvēri nekā kritiskas cilvēktiesību organizācijas.
Un viņi to iesniedz līdz šim brīdim. Mēs to arī darījām.
Un pēc tam noteiktā laika posmā - manuprāt, no augusta beigām līdz 3. oktobrim - šķiet, ka mūsu reģionā, izņemot
Vācijas Federatīvo Republiku, ir piecas valstis - ANO Sociālajā komitejā notiks tā sauktā informatīvā sanāksme.
Tas nozīmē, ka mēs vairāk vai mazāk atrodamies lielā zālē, taču tā ir slēgta. Nekas netiek pārraidīts uz ārpusi.
Un tad viņi ziņo par šiem jautājumiem, ko nevalstiskās organizācijas, tā sakot,
ievieš, un saka, kur vēl ir nepieciešams panākt?
Un tad tiek izveidots tā sauktais jautājumu saraksts.
Tas nozīmē, ka ANO tagad, tā sakot, uzdod Vācijas valdībai mājasdarbu par to, kas tai nākotnē būtu jāmaina un kas jāuzlabo.
Un pēc pieciem gadiem tas tiks pārskatīts vēlreiz: Vai viņi to ievēroja?
Vai tās ir vai nav uzlabojušas situāciju cilvēktiesību jomā?
Tātad, ja es pareizi sapratu, Ludviga kungs, tad ZAAVV bija praktiski vienīgā organizācija, kas pauda kritiku?
Nu, tāpat kā tas bija koronas periodā.
Bija tikai neliels skaits kritiķu, cilvēku, kas to kritizēja.
Gandrīz visi uzskatīja, ka mums ir nopietna pandēmija.
Un, ja mums ir nopietna pandēmija, mums tagad ir akli jāseko valstij. Citiem vārdiem sakot, kvazi paklausīgi.
Toreiz valdīja moto, ka šos noteikumus nedrīkst apšaubīt. Vai mums tie ir jāievēro?
Un jā, visi turpina to darīt. Tātad mēs joprojām esam šajā naratīvā.
Un mūsu paralēlā ziņojuma būtiska daļa ir tā, ka mēs esam ļoti, ļoti skaidri
izklāstījuši, kā šī trieciena stratēģija tika izmantota.
Cilvēki ir bijuši šokēti, un šis šoks joprojām ir jūtams.
Un viena no prasībām - mēs arī izvirzām prasības šajā ziņojumā, tad jūs varat izvirzīt prasības, kas ir jāīsteno.
Un viena no mūsu prasībām ir aizliegt triecienstratēģijas, lai ANO praktiski pateiktu, ka
triecienstratēģijas vienmēr tiek uzskatītas par cilvēktiesību pārkāpumu, par noziegumu pret cilvēci.
Ja valsts ar šoka stratēģiju, kas šeit bija devīze:
Ja neievērosiet noteikumus, jūsu vecvecāki aizdusies. Pēc tam - bērniem un tā tālāk.
Tātad, ja valsts cilvēkus pakļauj šokam, piemēram, šīs bildes no Ķīnas, Bergamo bildes, kas iegājušas vēsturē kā
Bergamo bildes, apgalvojumi, ka, ja jūs neievērosiet šos noteikumus, tad daudzi cilvēki mirs.
Tad nomirs vecvecāki, tad jūs aizdusīsieties mokās un tā tālāk.
Tā ir šoka stratēģija. Un, ja valsts izmanto šo šoka stratēģiju, lai ietekmētu savus pilsoņus, - to sauc par pamudināšanu, -
lai virzītu viņus noteiktā virzienā, tad cilvēki dabiski sekos.
Un, kā zināms, smadzenēs rodas reakcija, kas noved pie tā, ka cilvēki pēkšņi kļūst paklausīgi un vairāk vai
mazāk vairs neapšauba kritiskos pasākumus, bet gan, kā esam pieredzējuši, pēkšņi vajā kritiķus.
Tātad, ko mēs esam piedzīvojuši ar mājas kratīšanu, kriminālizmeklēšanu un tā tālāk, kā arī ar publisku
kriminālizmeklēšanu plašsaziņas līdzekļos un tā tālāk.
Un tas notiek, izmantojot šo šoka stratēģiju. Un mums tā ir jāaizliedz.
Mums ir jānodrošina, lai valsts vairs nevarētu mēģināt ietekmēt iedzīvotājus šādā veidā.
Un kādas izredzes, jūsuprāt, ir valsts pārmaiņām?
Kas tieši notiks? Varbūt viņam tiks dots pasākumu katalogs, kas viņam turpmāk būtu jāmaina? Vai kā tas izskatīsies praksē?
Tieši tā, būs pasākumu katalogs, kur šie kritiskie punkti ir aprakstīti.
Mēs jau esam daudz sasnieguši.
Mēs esam iesnieguši paralēlo ziņojumu, paralēlais ziņojums ir atzīts.
Tas ir publicēts ANO tīmekļa vietnē , tāpēc jūs varat to apskatīt un izlasīt tur.
Mēs tur tikām uzaicināti kā nevalstiska organizācija - manuprāt, vienīgā nevalstiskā organizācija
Vācijā, kas cīnās par individuālām cilvēktiesībām.
Acīmredzot visi pārējie to nedara.
Mēs būsim šajā instruktāžas telpā, šajā zālē, kur notiks diskusijas.
Citiem vārdiem sakot, federālā valdība faktiski tiek konfrontēta ar mūsu punktiem.
Tas ietver, piemēram, to, ka (prof. Dr. Denisa) Rankūra pētījumā konstatēts, ka līdz 2022. gada beigām
pasaulē no vakcīnas būs miruši 17 miljoni cilvēku.
Tas ir svarīgs punkts, kurā mums ir jāsaka:
Šeit ir ieviests kaut kas, pat piespiedu kārtā, kas ir pierādāmi izraisījis 17 miljonu cilvēku nāvi visā pasaulē.
Es domāju 17 miljonus cilvēku - kad vēsturē valdības pasākumu rezultātā ir miruši 17
miljoni cilvēku? Jā, to visu nevar aizmirst.
Un tas nozīmē, ka esam tur nonākuši. Mēs tur esam atzīti.
Mēs varam paust savu viedokli. Un tas ir vēl viens mozaīkas gabaliņš noskaidrošanas un pārvērtēšanas procesā.
Jā, tāpēc mēs par to informējam sabiedrību, tostarp ar ANO starpniecību.
Ir jāatzīst mūsu minētie punkti, kas visi ir zinātniski pamatoti.
Jums tas ir jāapspriež ar mums. Un kādā brīdī jūs vairs nevarat tos atlikt malā.
Un jūs teicāt teikumu: valsts nedrīkst nogalināt cilvēkus.
Man vēl ir otrs komplekts:
Noziegumiem pret cilvēci vai noziegumiem pret cilvēci nekad nav iestājies noilgums.
Tātad tas, ko mēs tagad darām, ir nākamais posms.
Mēs bijām iesnieguši apsūdzības krimināllietā. Protams, tās tika noraidītas.
Mēs to bijām paredzējuši, taču tas ir arī nepieciešams solis, lai Hāgā varētu iesniegt kriminālapsūdzību.
Tagad mēs to atkal zinātniski un arī politiski analizējam un atklājam, ka šīs
darbības ir notikušas un ka ir bijušas arī sekas.
Nākamais solis būs šo pārkāpumu kriminālvajāšana un to izdarītāju saukšana pie atbildības.
Tāpēc mēs vienmēr ejam soli tālāk. Tā arī ir daļa no tā.
Tam patiešām grūti noticēt.
Mūsu valdības ziņojumā nav pat pieminēti, piemēram, Roberta Koha institūta publiskotie protokoli, kas liecina, ka
nekad nav bijusi medicīniska prasība veikt šos pasākumus.
Tātad tas ir tīri politiski motivēts, jo tas vispār netika pieminēts.
Pats fakts, ka Roberta Koha protokoli bija jāpublisko, ka valdība pēc savas iniciatīvas neteica: lūk, šeit ir mūsu
ziņojums, tā teikt, par to, kā mēs toreiz domājām, kā mēs rīkojāmies, kādā situācijā mēs atradāmies.
Un pēc atbrīvošanas viņi visi bija aptumšoti.
Tātad mums zināmie Roberta Koha protokoli ir noplūduši.
Jā, tie, kas nav rediģēti un kuros mēs varam izlasīt, kas īsti notika. Un tas nav nekas tāds, par ko rakstīt mājās.
Jūs to redzat... Mums vienmēr ir teikts: sekojiet zinātnei, uzticieties zinātnei!
RKI protokoli arī šeit ir nedaudz atjaunojuši ticību, proti:
Uzticība zinātnei, jo zinātne ir diskurss, ir pretrunas, ir strīds.
Un tas faktiski ir noticis RKI.
Un tad politiski tika uzspiests, ka šis strīds, zinātniskais strīds un zinātniskie secinājumi
netika īstenoti, bet tika veikti politiski pasākumi.
Starp citu, mēs to redzam arī... Daļa no šī ziņojuma ir par to, kā darbojas STIKO, Pastāvīgā vakcinācijas komiteja.
Vakcinācijas pastāvīgā komiteja būtībā ir struktūra, kurā profesori darbojas, lai savā CV
varētu parādīt noteiktu statusu vai atzinību.
Mēs darbojamies šajā Pastāvīgajā vakcinācijas komitejā, bet Pastāvīgā vakcinācijas komiteja ir tīri politiski
dominējoša struktūra, kurā lēmumi galu galā tiek pieņemti, pamatojoties nevis uz zinātniskām, bet gan politiskām zināšanām.
To atklāja arī RKI protokoli.
Un, protams, Vācijas valdība nevēlas, lai šāds ziņojums tiktu publicēts, jo tad var redzēt, ka šie cilvēktiesību pārkāpumi nav
notikuši nevis labas gribas, bet gan politisku pārliecību dēļ.
No iedzīvotāju viedokļa tas tā ir.
Valsts visu šo pagātni noslauka zem paklāja.
Valdības un nevalstiskās organizācijas, es teiktu, ka tās divdesmit, kas iesniedz savus ziņojumus, ir tikai viena,
kas ir tikai pacēlusies ar pirkstu un teikusi: tā nedrīkst!
Ir noticis noziegums. Tas ir gandrīz kā Dāvids pret Goliātu, vai ne?
Ir milzīgs atšķirīgo balsu pārsvars, vai arī tur, kur jūs atrodaties, jums ir jācenšas iziet cauri.
Kā tāds pilsonis kā es var atbalstīt jūsu darbu, lai tas kļūtu nozīmīgāks, lai cilvēki labāk apzinātos, ka ar šiem
noziegumiem ir jātiek galā un jānovērš turpmāki noziegumi?
Tātad, pirmkārt, jūs, protams, varat mūs atbalstīt, kļūstot par pastāvīgo biedru.
Tāpēc mums ir daudz atbalsta biedru. Mēs esam izveidojuši ZAAVV kā centru.
Ir sponsoru apvienība, kurā jūs varat kļūt par sponsoru biedru un pēc tam finansiāli atbalstīt šo
darbu, sākot, šķiet, ar desmit eiro mēnesī kā sponsors.
Jo, protams, ar to vienmēr ir saistītas izmaksas.
Tāpēc, piemēram, tagad ceļošana uz Ženēvu un atrašanās uz vietas Ženēvā maksā naudu.
Šāda ziņojuma sagatavošana, kas prasīja vairāk nekā pusgadu, atkal un atkal sanākot kopā,
intervējot ekspertus un tā tālāk, arī maksā naudu.
Viena no iespējām ir atbalstīt to finansiāli un sponsorējot dalību.
Citādi mums ir arī sadarbības iespējas.
Tāpēc mums ir dažādas komitejas, dažādas organizācijas.
Tāpēc šajā ZAAVV mēs balstāmies uz četrām apakšjomām.
Jūs jau iepriekš minējāt: noskaidrošana, atkārtota izvērtēšana, tiesiska vajāšana un novēršana.
Katrā no šīm jomām mums ir kvazi apakšorganizācijas, kas darbojas dažādās jomās.
Piemēram, viņi veido skrejlapas, pastkartes, informāciju, preses relīzes utt.
Mums ir iespēja ar to iepazīties ZAAVV tīmekļa vietnē : Jūs varat tur aprakstīt savu pieredzi.
Jūs varat praktiski pats ziņot par gadījumiem, ko pats esat piedzīvojis - vai jums sekoja
demonstrācijās, vai jūs nelaida uz koncertu.
Visas šīs lietas, ko esat pats piedzīvojis, var reģistrēt tur, izmantojot reģistrācijas veidlapu .
Jo, ja jūs dosieties uz Hāgu... Hāgā jau ir iesniegta krimināllietas pieteikums, ko abi cilvēktiesību aizstāvji, kas
būtībā kopā ar mani rakstīja ziņojumu, jau ir iesnieguši.
Ir lietas numurs, Hāgā jau ir iesniegta kriminālā sūdzība, un mēs turpinām iesniegt jaunas.
Tas nozīmē, ka vienmēr, kad ir jauni gadījumi, kad ir vairāk vakcīnu upuru, kad ir sekundārie bojājumi un tā tālāk,
Hāgai, tā sakot, ir jāsaņem informācija par visiem gadījumiem.
Tas nozīmē, ka Hāgai ir nepieciešama daudz informācijas, un mēs to varam sniegt.
Tātad jūs varat sniegt ZAAVV informāciju, varat nosūtīt mums dokumentus.
Tagad mums ir brīnišķīga servera sistēma, kurā varat iesniegt videoklipus un dokumentus.
Jūs esat laipni aicināti sūtīt ZAAVV visu, ko esat piedzīvojuši Corona perioda laikā, vienkārši dodieties uz ZAAVV
tīmekļa vietni (www.zaavv.com), un tad jūs to redzēsiet.
Vienkārši augšupielādējiet tur lietas, augšupielādējiet failus vai nosūtiet tos pa e-pastu.
Un, kā jau teicu, mums ir dokumentācijas sistēma, kurā mēs visu padarām salasāmu. Katrs video tiek nekavējoties pārrakstīts .
Tas nozīmē, ka mēs varam izmantot meklēšanas funkciju, lai, tā sakot, ļautu juristiem un zinātniekiem pārmeklēt
ļoti daudzas lietas, kas notikušas koronavīrusa laikā.
Videomateriāli, kā jau teicu, dokumenti, datnes, informācija, protams, visas šīs uzmācīgās un šokējošās stratēģijas vēstules.
Tas viss tiks apkopots, dokumentēts un ievietots laika grafikā, lai mēs to varētu apstrādāt nākamajām
paaudzēm un lai tas būtu pieejams akadēmiskiem pētījumiem.
Un tas nozīmē, ka mēs varam iegūt visu savu pieredzi.
Piemēram, es reiz iesniedzu apelāciju. To var izdarīt jebkurš, arī jūs.
Ļoti svarīgi ir uzņemt videoklipu ar mobilo tālruni. Mūsdienās ikvienam ir mobilais tālrunis.
Novietojiet mobilo tālruni sev priekšā, ierakstiet videoklipu vai izstāstiet kādam savu stāstu par to,
ko esat piedzīvojis laikā no 2020. līdz 2023. gadam.
Tas ir ļoti svarīgi, jo pretējā gadījumā mums ir tikai mutvārdu vēsture, ko atspoguļo masu mediji, laikraksti, televīzija utt.
Labāk, ja cilvēki paši (to) pasaka.
To mēs zinām jau no nacionālsociālisma laikiem - tagad mēs vienmēr redzam daudz vecu
cilvēku, kuri ir ziņojuši kā mūsdienu liecinieki.
Un tagad, mūsdienās, mēs visi varam paši kļūt par mūsdienu lieciniekiem, vienkārši ierakstīt to video,
izstāstīt savu stāstu un nosūtīt to ZAAVV, augšupielādēt.
Un katrs balsojums ir vienkārši jūsu rūpju svars, mūsu kopīgo rūpju svars, lai pārskatītu, novērstu un, pats galvenais, lai kaut
kas tāds neatkārtotos. Tas arī piešķir svaru visai šai lietai.
Jā, arī nākotnē. Tieši tā, svars tik un tā ir.
Tāpēc mēs strādājam pie mērķa, kas, starp citu, ir arī viena no mūsu paralēlajā ziņojumā izvirzītajām prasībām, proti, mēs
vēlamies, lai tiktu izveidota tā sauktā patiesības komisija.
Kas tas ir, Patiesības komisija?
Patiesības komisija ir vispāratzīts termins pat ANO.
Citiem vārdiem sakot, mēs esam pieredzējuši cilvēktiesību pārkāpumus, piemēram, Ruandā vai Dienvidāfrikā, kur pēc aparteīda
atcelšanas tika izveidota tā sauktā patiesības komisija.
Patiesības komisija nozīmē, ka cietušās personas sēžas kopā. Ko mēs piedzīvojam tagad?
Mēs pieredzam izmeklēšanas komitejas, izmeklēšanas komisijas un tā tālāk.
Tas nozīmē, ka vainīgie patiešām sēž kopā un pārrunā to, kas toreiz notika.
Kur notiek upurēšana? Jā, būs daži eksperti, bet tas viss.
Bet kur ir cilvēki, kurus tas skāra? Kur tas notiek?
Jo cilvēki, kurus tas skāris, to ir piedzīvojuši uz vietas.
Un, manuprāt, mums ir vajadzīga patiesības komisija katrā rajonā, katrā pašvaldībā, kur tiktu izskatīta patiesība.
Kas patiesībā notika šajā laikā? Kas tajā piedalījās? Kas un kā piedalījās?
Piedalījās veselības aprūpes iestādes, skolas, skolu administrācija, darba devēji, policija, sapulču iestādes.
Visi piedalījās un diskriminēja cilvēkus, apspieda cilvēkus, kuri patiesībā tikai kritiski
analizēja, vai viss, ko mēs šeit dzirdam, ir taisnība?
Un tam ir jānotiek uz vietas, tā sauktajās patiesības komisijās.
Tātad tas nozīmē, ka tam nav jābūt... - kā jau es teicu, izmeklēšanas komitejas un
izmeklēšanas komisija ir labi un noderīgi.
Taču mums ir nepieciešamas vietējās komisijas, kurās vainīgie un cietušie sēž pie viena galda un diskutē savā starpā,
kur patiešām tiek analizēts, kas īsti notika, kur vainīgie arī ziņo, kāpēc viņi ir darījuši to, ko darījuši.
Tad mēs atgriežamies pie šokējošās stratēģijas, pie uzmākšanās, kad viņi saka, ka mēs tam visam noticējām.
Un tad jūs izstrādājat jaunus kopdzīves noteikumus un sakāt: labi, kur es varu uzstādīt ugunsmūrus?
Kur es varu nodrošināt, lai tas nekad vairs neatkārtotos?
Un šīs patiesības komisijas, kas tās ierosina? Kā tās rodas?
Patiesības komisijas var ierosināt dažādos veidos.
Tagad mēs vēršamies pie ANO ar domu, ka ANO būtu jāizvirza šī prasība federālajai valdībai, tā
sakot, un būtībā jāpasaka, ka līdzekļi ir jāpiešķir.
Tātad principā to var darīt valsts līmenī, t.i., federālajā valsts līmenī vai pat federālajā līmenī, jūs varat
teikt, ka mēs nodrošinām... - tā vietā, lai tagad ieguldītu vēl 15 miljonus demokrātijas veicināšanā...
Tieši šīs NVO pēc tam iestājas un saka, ka mums nav, ko kritizēt.
Mēs saņemam naudu no valsts, viss ir kārtībā.
Fakts, ka šie 15 miljoni, kurus viņi tagad vēlas palielināt, netiek izmantoti, lai turpinātu ieguldīt
demokrātijas veicināšanā, šajā tā sauktajā demokrātijas...
Tiek veicināta nevis demokrātija, bet gan mūsu demokrātija - tie ir divi dažādi jēdzieni.
Piemēram, paņemot šo naudu un sakot, ka tā būs pieejama organizācijām vai
cilvēkiem, kas izveido vietējo patiesības komisiju.
Un tad jūs faktiski sēžat uz vietas, jūs sakāt, labi, mēs dosimies uz domi vai rātsnamu,
atkarībā no tā, kur ir vieta. Un visi var piedalīties.
Tagad mēs šeit veidojam programmu un sakām: labi, ko mēs esam piedzīvojuši šajos gados?
Ko es piedzīvoju? Kā es to piedzīvoju?
Kas ar mani notika? Kas notika ar maniem bērniem? Kādu spiedienu man nācās izturēt?
Un tad jūs sēžat kopā, un nevis tādā nozīmē, ka jūs viens otru tiesājat vai ko tamlīdzīgu, bet gan vispirms sakāt,
ka ziņosim par to, kas noticis. Kā mēs līdz tam nonācām?
Un tad tas vienkārši tiek apstrādāts. Un tad tiek izdarīti secinājumi.
Tā būtu patiesības komisija. Un tā arī notiktu, piemēram, ANO aizbildnībā, lai ANO nodrošinātu, ka tā ir
taisnīga un nav vienpusēja, proti, mēs visu darījām pareizi.
Un tagad ZAAVV savā ziņojumā ANO ir ierosinājusi, ka ir jāizveido patiesības komisijas.
Mēs varam izvirzīt prasības. Mēs varam praktiski pateikt, ko vēlamies, lai notiek tagad.
Tas ietver arī patiesības komisiju izveidi. Tas ietver arī tūlītēju mRNA vakcinācijas pārtraukšanu.
Tas ietver arī aizliegumu veikt "nudging". Tas ietver skaidru regulējumu, ka kultūru nekad vairs nedrīkst aizliegt.
Kultūrā vienmēr ir pretestības kodols.
Tātad kultūra, māksla un kultūra vienmēr ietver ideju par to, kas varētu būt, un tāpēc tajā vienmēr ir kaut kas pretestīgs.
Es domāju, ka tam bija iemesls.
Manuprāt, sākumā jūs teicāt, ka šie pasākumi pastāv visā pasaulē. Tā nav taisnība.
Tātad šie pasākumi, pat šie drastiskie pasākumi, būtībā attiecās tikai uz rietumu valstīm, citiem vārdiem sakot,
uz industrializētajām valstīm. Un tas bija ļoti atšķirīgi.
Oksfordas stingrības indeksā Vācija vienmēr ir bijusi līderis.
Piemēram, Spānijā kultūras pasākumi nekad nav bijuši aizliegti, jo kultūra Spānijā ir iekļauta arī Spānijas konstitūcijā.
Tas nozīmē, ka vienmēr bija jābūt koncertiem, un cilvēkiem vienmēr bija jābūt tiesībām
piedalīties koncertos, kultūras pasākumos, muzejos utt.
Un es domāju, ka totalitāru sabiedrību var izveidot tikai tad, ja aizliedz mākslu.
Vai kad cilvēki mēģina aizliegt piekļuvi mākslai. Un tas arī notika.
Tāpēc viena no mūsu svarīgākajām prasībām ir, lai māksla un kultūra nekad vairs netiktu aizliegta šādā veidā,
lai nekad vairs netiktu aizliegta tās pieejamība tādā veidā, kā mēs to piedzīvojām šajos trīs gados.
Ļoti interesanti.
Un, protams, izglītība. Izglītība ir ierobežota.
Skolēni vairs nevarēja doties uz skolu.
Un šī tā sauktā tālmācība nenotika vai būtībā nevarēja notikt.
Par skolu: Būtiskākais skolā ir satikties ar cilvēkiem, nevis sēdēt kaut kur pie kādas ierīces un apgūt kaut kādu izglītību.
Bet tā ir arī šī kopā būšana, savstarpējā mijiedarbība.
Un kaut ko tādu vairs nekad nedrīkst aizliegt. Tas nekad vairs nedrīkst notikt.
Un tā ir arī daļa no procesa, lai šī patiesības komisija būtu kā solis, kurā, piemēram, skolēni var aprakstīt, kā viņi patiesībā
jutās šajā laikā, kā viņi jūtas vēl šodien, lai sabiedrībai kļūtu skaidrāks: mēs nekad vairs nedrīkstam darīt neko tādu!
Jā, ļoti interesanti. Brīnišķīgi.
Tāpēc tas ir arī galvenais, lai tiktu galā ar noziegumiem un novērstu turpmākus noziegumus, un tāpēc tas ir arī
daļa no šīm patiesības komisijām, kas tagad būtu jāizveido.
Un es domāju, ka mūsu šodienas intervija, mūsu šodienas diskusija ir svarīga informācija arī iedzīvotājiem.
Kaut kas tāds būtu jāievieš, lai cilvēki zinātu, ka tas ir absolūti nepieciešams.
Jā, ziņai jābūt. Tāpēc pandēmijas laikā devīze bija tāda, ka šos noteikumus nedrīkst apšaubīt.
Un mēs pret to iebilstam - kā jūs varat redzēt šeit, uz mana T-krekla: brīvība sākas ar "nē" - noteikumi vienmēr ir jāapšauba.
Jums vienmēr ir jāsaka "nē". Brīvība ir tā, ka cilvēks var pateikt "nē", nebaidoties no negatīvām
sekām. Jo ikvienam ir jābūt iespējai to darīt pašam.
Un cilvēkiem ir jāzina, ka viņiem ir daudz lielāka vara, nekā viņi iepriekš uzskatīja.
Cilvēki vienkārši tic, ka mēs nododam varu pārstāvjiem, un viņi rīkosies pareizi.
Un, kad parādās šāda dezinformācija, kad parādās šāda uzmākšanās stratēģija, kad parādās šokējošas
stratēģijas, cilvēki vienkārši akli seko un pat neapzinās, ka viņu rokās ir vara kaut ko mainīt.
Koronavīrusa pandēmijas laikā mēs redzējām, ka cilvēki noteikti var virzīt politiku un mainīt sociālos
apstākļus ar demonstrāciju, pirmdienas demonstrāciju palīdzību.
Un šīm patiesības komisijām vajadzētu kalpot arī tam, lai cilvēki saprastu, ka valsts vienmēr balstās uz tautu un
ka tautas rokās patiesībā ir vara, ja tā netiek atņemta.
Tas nozīmē palikt uzticīgam sev un pateikt "nē", kad saproti, ka kaut kas nav pareizi, un
teikt: es tam nepiedalīšos, es to nedarīšu.
Tas ir svarīgs vēstījums. Un to, protams, var stiprināt arī šīs patiesības komisijas.
Un ir skaidrs, ka valdība, valsts pārstāvji, kuru rokās tagad ir vara, to, protams, nevēlas.
Jo lielākais drauds pārstāvjiem ir tas, ka cilvēki sapratīs, ka patiesībā mums tas nav jādara.
Mums nav jāpiekrīt tam, ko jūs mums liekat darīt.
Tādam vajadzētu būt vēstījumam. Vēstījumam patiesībā vajadzētu būt šādam:
Valsts funkcionē tad, ja tās iedzīvotāji apzinās savu varu, savas iespējas un arī izmanto šīs iespējas.
Un tas, starp citu, iespējams, ir arī daļa no mūsu, šī sociālā, šī paralēlā ziņojuma, ko mēs esam iesnieguši...
Kā jūs, iespējams, esat pamanījuši, ir mēģināts individuālās cilvēktiesības, kas ir īstenojamas, aizstāt ar ētikas jēdzienu.
Mums ir jābūt ļoti uzmanīgiem, lai nelietotu terminu ētika.
Jums ir ētikas komitejas, un ētikas komitejas pēkšņi ir noteikušas, ko drīkst un ko
nedrīkst darīt, kas ir pareizi un kas nē.
Vispārējā cilvēktiesību deklarācija un šie divi pakti nosaka, kas ir pareizi un kas nē.
Proti, man ir individuālās cilvēktiesības: Man ir tiesības uz savu dzīvību.
Man ir tiesības dzīvot brīvi.
Man ir tiesības pulcēties. Man ir tiesības uz īpašumu.
Man ir tiesības izvēlēties darbu, ko vēlos.
Man ir tiesības audzināt savus bērnus tā, kā es vēlos, un tā tālāk.
Protams, bērniem savukārt ir tiesības netikt sistiem. Tās visas ir individuālas tiesības.
Un es varu arī iesūdzēt un pieprasīt šīs individuālās tiesības dažādās iestādēs un pret valsti.
Ētika ir kaut kas kolektīvs. Ētika pēkšņi ir apraksts - jā, ir pareizi pakļauties valsts
noteikumiem, jo tad mums visiem būs labāk un tā tālāk.
Un tad pēkšņi individuālās tiesības uz izglītību, uz darbu, uz visu to, ko tikko
minēju, un jo īpaši uz savu cieņu, paliek novārtā.
Tāpēc arī šajā ziņojumā mēs esam teikuši, ka mums nevajadzētu aizstāt cilvēktiesības, individuālās cilvēktiesības, ar ētiku.
Jā, sakiet man, ar apšaubāmas ētikas palīdzību, kur pēkšņi indivīda tiesības vai cilvēka cieņa pēkšņi kļūst apspriežamas.
Savulaik jā, tieši tā.
Labi. Es domāju, ka tas rezumē visu, kas ir tavā prātā.
Mēs kopā turpināsim sekot līdzi. Mēs arī turpināsim ziņot par jūsu darbu.
Vēlreiz liels paldies, ka veltījāt laiku šai intervijai.
Jā, liels paldies par uzaicinājumu.
Katru reizi, kad pārsūtāt Kla.TV video, jūs sniedzat izšķirošu ieguldījumu plašsaziņas
līdzekļu melu un kara kurināšanas atmaskošanā.
Cilvēce vairs nedrīkst palikt neziņā.