Danes v našem studiu pozdravljam posebnega gosta.
Je zelo posebna oseba, v mojih očeh junak.
V najtemnejši, nedavni preteklosti tega pandemičnega obdobja korone, ko so nas nadlegovali napadi panike, ko smo morali
doživljati neskončne omejitve, ko so nam prepovedovali vse mogoče, je ustanovil "Center za presojo, razjasnitev,
pravni pregon in preprečevanje zločinov proti človeštvu".
Ko je bila uvedena obveznost cepljenja v ustanovah, je šel še korak dlje in 10. decembra 2023 pri zveznem državnem
tožilstvu v Karlsruheju vložil približno 600 kazenskih ovadb.
Njegov moto je bil: "Država ne sme ubijati ljudi".
To se je zgodilo zaradi poskusnega tako imenovanega cepljenja proti kroni, pri katerem je bilo
veliko stranskih učinkov, vključno s smrtnimi primeri.
Njegov moto: država tega ne sme početi. Nikoli nismo pooblastili države, da to stori.
Ta junak, ki se je zavzemal za našo državo in celotno človeštvo, je bil pogosto viden na
demonstracijah skupaj z Michaelom Ballwegom.
Prav tako je nudil pravno podporo Michaelu Ballwegu pri pogajanjih in na sodišču, danes pa bi rad pozdravil Ralfa Ludwiga.
Da, pozdravljeni, hvala, da ste me povabili.
Gospod Ludwig, ZAAVV, ta center za preiskovanje, pregon in preprečevanje zločinov proti človeštvu, je
pravkar napisal poročilo za ZN - nihče drug kot ZN.
O čem je to poročilo? Zakaj je bilo pripravljeno to poročilo?
Zakaj ga je zahtevala vaša nevladna organizacija ZAAVV?
Da, leta 1948 smo sprejeli Splošno deklaracijo človekovih pravic.
Izkušnje druge svetovne vojne in obdobja nacizma so pripeljale do uvedbe univerzalnih človekovih pravic kot pravic posameznika.
Po Splošni deklaraciji človekovih pravic sta sledila še dva pakta.
Prvi je Civilni pakt o državljanskih in splošnih pravicah, drugi pa Socialni pakt, ki dodatno
konkretizira in pojasnjuje individualne človekove pravice.
V zvezi s tem socialnim paktom je bilo dogovorjeno, da morajo države od začetka leta 2000 vsakih
pet let predložiti tako imenovano socialno poročilo.
To pomeni, da morajo države predložiti državno poročilo.
Predložiti morajo tako rekoč poročilo o stanju človekovih pravic, kot je določeno v tem socialnem paktu.
To so na primer delavske pravice, enake pravice, zdravstvene in kulturne pravice.
Države morajo svetu redno poročati o teh pravicah in razmerah v svojih državah.
V smeri ZN?
Na poti k ZN. To počne socialni odbor ZN.
Gre torej za podorganizacijo ali podskupino ZN.
Vsakih pet let je treba o stanju tako rekoč poročati.
Kako je s plačami, enakimi pravicami in zdravstvenim varstvom?
Ali je zagotovljeno osnovno zdravstveno varstvo ali so ljudje deležni najboljše možne oskrbe?
Kaj pa kulturne pravice? Ker so kulturne pravice tudi individualne človekove pravice.
Nevladne organizacije, vključno s posamezniki, pa lahko po objavi teh poročil predložijo tako
imenovano poročilo v senci ali vzporedno poročilo.
Z drugimi besedami, ZN predložite poročilo in rečete:
Tu je država zelo lepo poročala o tem, kaj je dosegla, vendar je bilo veliko stvari pozabljenih.
Zlasti pozablja tudi na stvari, ki jih ni storil ali ki jih je morda celo storil v nasprotju s človekovimi pravicami.
Nevladne organizacije so nato pozvane, da do določenega datuma predložijo tako
imenovano poročilo v senci ali vzporedno poročilo.
To smo počeli kot ZAAVV. In zdaj, 18. septembra...
Oprostite - predvsem o tem času Corone?
Tokratno poročilo je bilo, državno poročilo Zvezne republike Nemčije je bilo od 2018 do 2023.
Z drugimi besedami, kako so se v tem času v Nemčiji spoštovale socialne pravice, ki sem jih pravkar
naštela. V tem času se je pojavila pandemija koronavirusov.
To pomeni, da je Zvezna republika Nemčija v državnem poročilu nekako pozabila poročati o
ukrepih, ki jih je sprejela med letoma 2020 in 2023.
In zdaj nas kot nevladne organizacije prosijo, da pripravimo tako imenovani seznam vprašanj ... - z drugimi
besedami, pravzaprav pravimo, česa ni v tem poročilu?
Kakšne so vrzeli? Kaj so pozabili?
V ZAAVV smo to videli kot svojo nalogo in rekli:
Če zvezna vlada sama ne poroča o tem, da so šolarji travmatizirani, ker niso smeli hoditi v šolo, ker so
morali med poukom nositi maske, ker so jih nenehno testirali in tako naprej, potem moramo poročati o tej travmatizaciji.
Če zvezna vlada pozabi poročati, da je izvajala medicinske posege proti ljudem, ne da bi upoštevala medicinske
standarde, na primer to obvezno cepljenje, moramo to prijaviti.
Da, če zvezna vlada pozabi, da ukrepi, ki jih je sprejela, v bistvu temeljijo na potiskanju in šok terapiji,
kar je kršitev človekovih pravic, moramo o tem poročati.
Da, če zvezna vlada pozabi, da dovoljuje priporočilo za cepljenje nosečnic, ne da bi bilo to znanstveno utemeljeno, tj.
priporočilo za cepljenje s cepivom mRNA, moramo o tem poročati.
To smo zapisali v vzporednem poročilu.
Ali na primer kulturne pravice, da v obdobju med letoma 2020 in 2023 v Nemčiji praktično ni bilo kulture, da
ste lahko od določenega trenutka naprej obiskovali koncerte ali hodili v kino le kot cepljeni.
Če zvezna vlada v tem času pozabi poročati o teh omejitvah človekovih pravic, moramo to storiti mi. In to smo tudi storili.
O tem bodo 18. septembra v Ženevi razpravljali predstavniki nemške vlade in ZN.
Neverjetno je, da naši politiki v svojem poročilu popolnoma molčijo o teh res škandaloznih omejitvah, o teh množičnih - res -
kršitvah človekovih pravic in tudi, kako naj rečem, ko otroci tečejo naokrog v maskah, o travmatizaciji, do
katere je prišlo zaradi tega. Nič od tega ni bilo omenjeno?
Nič od tega ni bilo omenjeno.
Neverjetno.
Točno tako, lahko bi rekli: Ok, zaradi pandemije in nevarne narave tega virusa smo v tem času
omejili naslednje pravice v naslednjem obsegu.
To bi lahko rekli tudi vi. Toda zvezna vlada ni niti poskušala upravičiti sprejetih ukrepov, temveč jih je popolnoma prezrla.
O tem sploh niso poročali. V opombi pod črto piše, da trenutno obstaja problem številnih travmatiziranih učencev.
In v tej opombi se sklicuje na drugo poročilo, ki ima še eno opombo, v kateri piše, da bi lahko bila posledica teh ukrepov.
Toda to je bilo res vse. Razen tega - o obveznem cepljenju, o škodi zaradi cepiva, o smrti zaradi cepiva, o ukrepih za
spodbujanje in šokiranje, o kulturnih omejitvah, o vsem, kar smo doživeli od leta 2020 do 2023 - niti besede, nič.
Namesto tega se zvezna vlada hvali, da ji je uspelo uvesti spolno ustrezen jezik in preprečiti diskriminacijo, saj imajo
zdaj ljudje, ki svoj spol vidijo drugače, kot je bil zabeležen ob rojstvu, možnost spremeniti svoj spol itd.
To so bili uspehi ali novice, vredne pozornosti, od leta 2018 do leta 2023.
Vse drugo ni vključeno v poročilo, v državno poročilo Zvezne republike.
Da, to je neverjetno. In zdaj 18. bo zaslišanje, če sem prav razumel - s strani samih ZN, s strani tega socialnega odbora?
Točno tako, proces je, da države, vse države ZN, ki so vključene, ki so ratificirale ta socialni pakt.
Poročajo o teh različnih področjih.
Nevladne organizacije imajo nato določen rok in čas - v tem primeru do 30. junija.
30. junija, mislim, da smo jo predložili 28. junija.
Tako lahko do 30. junija predložite tako imenovano vzporedno poročilo, v katerem si lahko ogledate
poročilo zvezne vlade, tj. države, in nato kot nevladna organizacija poveste, kaj manjka ob robu.
Približno 20 nevladnih organizacij iz Nemčije je predložilo vzporedna poročila.
Nihče od drugih ne omenja ničesar o koroni.
Neverjetno.
Tako dobiš občutek, da gre seveda za nevladne organizacije, ki jih v bistvu financira država, zato so očitno
bolj klavci kot kritične organizacije za človekove pravice.
In to predložijo do te točke. Tudi to smo storili.
Potem pa bo v določenem obdobju - mislim, da od konca avgusta do 3. oktobra - mislim, da je na našem območju pet
držav, razen Zvezne republike Nemčije - potekal tako imenovani briefing pred Socialnim odborom ZN.
To pomeni, da smo bolj ali manj v veliki dvorani, ki pa je zaprta. Nič se ne prenaša navzven.
Nato poročajo o teh vprašanjih, ki jih nevladne organizacije tako rekoč vnesejo v razpravo in
povedo, kje je še treba nadoknaditi zamujeno?
Nato se pripravi tako imenovani seznam vprašanj.
To pomeni, da Združeni narodi nemški vladi zdaj tako rekoč dajejo domačo nalogo o tem, kaj
mora v prihodnosti spremeniti in izboljšati.
Nato bo čez pet let ponovno pregledan: Ali so se ga držali?
Ali so izboljšale stanje človekovih pravic ali ne?
Torej, če sem prav razumel, gospod Ludwig, je bila ZAAVV praktično edina organizacija, ki je izrazila kritiko?
No, tako kot je bilo v obdobju korone.
Bilo je le majhno število kritikov, ljudi, ki so jo kritizirali.
Skoraj vsi so bili mnenja, da imamo resno pandemijo.
In če pride do resne pandemije, moramo zdaj slepo slediti državi. Z drugimi besedami, kvazi poslušno.
Takrat je veljalo geslo, da se o teh pravilih ne sme dvomiti. Ali jih morate spoštovati?
In da, vsi to počnejo še naprej. Torej smo še vedno v tej zgodbi.
Bistveni del našega vzporednega poročila je, da smo zelo jasno opredelili, kako je bila ta strategija šoka uporabljena.
Ljudje so bili šokirani in ta šok še vedno učinkuje.
In ena od zahtev - torej tudi mi v tem poročilu podajamo zahteve, vi pa lahko podate zahteve, ki jih je treba uresničiti.
In ena od naših zahtev je, da se prepovedo udarne strategije, da ZN praktično rečejo, da se udarne strategije vedno obravnavajo
kot kršitev človekovih pravic, kot zločin proti človeštvu.
Če je država s strategijo šoka, ki je bila tukaj moto:
Vaši stari starši se bodo zadušili, če ne boste upoštevali pravil. Potem so se začeli ukvarjati z otroki in tako naprej.
Če torej država spravi ljudi v šok, kot so te slike iz Kitajske, tista iz Bergama, ki se je v zgodovino
zapisala kot slike iz Bergama, trditve, da bo veliko ljudi umrlo, če se ne boste držali teh pravil.
Potem bodo stari starši umrli, nato se boste zadušili v agoniji in tako naprej.
Vse to je strategija šoka. In če država s to strategijo šoka vpliva na svoje državljane, kar se imenuje "potiskanje",
potiskanje v določeno smer, potem ji bodo ljudje naravno sledili.
In kot vemo, se v možganih sproži reakcija, ki vodi do tega, da so ljudje nenadoma poslušni in bolj ali manj
ne dvomijo več o kritičnih ukrepih, temveč, kot smo že doživeli, nenadoma preganjajo kritike.
Kaj smo torej doživeli s hišnimi preiskavami, kriminalističnimi preiskavami in tako naprej, pa tudi z javnimi
kriminalističnimi preiskavami v medijih in tako naprej.
To se zgodi s to strategijo šoka. In to moramo prepovedati.
Zagotoviti moramo, da država ne bo več smela na tak način vplivati na prebivalstvo.
In kakšne možnosti za uspeh vidite, da se država spremeni?
Kaj točno se bo zgodilo? Morda bo dobil katalog ukrepov, kaj bi moral v prihodnje spremeniti? Ali kako bo to videti v praksi?
Točno tako, obstaja katalog ukrepov, kjer so te kritične točke opisane.
Dosegli smo že veliko.
Predložili smo vzporedno poročilo, vzporedno poročilo je priznano.
Objavljena je na spletni strani ZN, zato si jo lahko ogledate in preberete.
Tja smo bili povabljeni kot nevladna organizacija - po mojem mnenju edina nevladna organizacija v
Nemčiji, ki se zavzema za človekove pravice posameznikov.
Vsi drugi tega očitno ne počnejo.
Bomo tam, v tej dvorani, kjer se bo o tem razpravljalo.
Z drugimi besedami, zvezna vlada se dejansko sooča z našimi točkami.
To na primer vključuje dejstvo, da je (prof. dr. Denis) Rancourt v študiji ugotovil, da bo do konca leta 2022
zaradi cepiva umrlo 17 milijonov ljudi po vsem svetu.
To je pomembna točka, na kateri moramo povedati:
Tu je bilo uvedeno nekaj, celo nasilno, kar je dokazano povzročilo smrt 17 milijonov ljudi po vsem svetu.
17 milijonov ljudi - kdaj v zgodovini je zaradi vladnih ukrepov umrlo 17 milijonov ljudi? Da, vsega tega ne smete pozabiti.
In to pomeni, da smo prispeli tja. Tam smo prepoznani.
Lahko se izkažemo. In to je še en kamenček v mozaiku procesa razjasnjevanja in ponovnega vrednotenja.
Da, zato o tem obveščamo javnost, tudi prek ZN.
Priznati je treba naše pripombe, ki so podprte z znanstvenimi dokazi.
O tem se morate pogovoriti z nami. Na neki točki jih ne morete več odložiti.
In izrekli ste stavek: Država ne sme ubijati ljudi.
Še vedno imam drugi komplet:
Kazniva dejanja proti človeštvu ali zločini zoper človečnost nikoli ne zastarajo.
Zdaj delamo naslednjo fazo.
Vložili smo kazensko ovadbo. Seveda so bile zavrnjene.
To smo domnevali, vendar je to tudi nujen korak, da bi lahko v Haagu vložili kazensko ovadbo.
Zdaj to ponovno znanstveno in tudi politično analiziramo in ugotavljamo, da so se ta
dejanja zgodila in da so imele tudi posledice.
Naslednji korak bo pregon teh kaznivih dejanj in odgovornost tistih, ki so jih uvedli.
Zato gremo vedno še korak dlje. Tudi to je del tega.
To je res težko verjeti.
Tako v poročilu naše vlade ni bilo niti omenjeno, na primer, da so bili objavljeni protokoli Inštituta Roberta
Kocha, da za te ukrepe nikoli ni bilo medicinske zahteve.
Torej gre za povsem politično motivirano dejanje, saj to sploh ni bilo omenjeno.
Že samo dejstvo, da je bilo treba objaviti protokole Roberta Kocha, da vlada ni na lastno pobudo rekla, poglejte, tukaj
je naše poročilo, tako rekoč o tem, kako smo takrat razmišljali, kako smo ravnali, v kakšnem položaju smo se znašli.
Ko so jih izpustili, so bili vsi zatemnjeni.
Tako so bili razkriti tisti, ki jih poznamo, tj. protokoli Roberta Kocha.
Da, tiste, ki so neredigirane in iz katerih lahko zares razberemo, kaj se je zgodilo. In to
ni nič takega, o čemer bi lahko pisali doma.
To lahko vidite ... Vedno so nam govorili: sledite znanosti, zaupajte znanosti!
Protokoli RKI so tudi tu povrnili nekaj zaupanja, in sicer:
Zaupanje v znanost, saj je znanost diskurz, protislovje, spor.
In to se je dejansko zgodilo v RKI.
In takrat je bilo politično vsiljeno, da se ta spor, znanstveni spor in znanstvene ugotovitve niso
izvajali, ampak so bili sprejeti politični ukrepi.
Mimogrede, to vidimo tudi v... Del tega poročila je, kako deluje STIKO, Stalni odbor za cepljenje.
Stalni odbor za cepljenje je v bistvu organ, v katerem sodelujejo profesorji, da bi lahko v svojem
življenjepisu izkazali določeno veljavo ali priznanje.
Sodelujemo v Stalnem odboru za cepljenje, vendar je Stalni odbor za cepljenje povsem politično voden organ, v
katerem se odločitve ne sprejemajo na podlagi znanstvenih spoznanj, temveč na podlagi političnih spoznanj.
To so razkrili tudi protokoli RKI.
Nemška vlada tega seveda ne želi v takšnem poročilu, saj se potem vidi, da se te kršitve človekovih pravic sploh niso zgodile
zaradi dobre volje, ampak zaradi političnega prepričanja.
Z vidika državljanov je tako, kot je.
Država celotno preteklost pometa pod preprogo.
Vladne in nevladne organizacije, rekel bi, da jih je dvajset, ki so predložile svoja
poročila, le ena je dvignila prst in rekla: Ne tako!
Zgodil se je zločin. To je skoraj - naj povem tako - kot David proti Goljatu, kajne?
Velika prevlada nasprotnih glasov ali tam, kjer ste, se morate prebijati skozi.
Kako lahko državljan, kot sem jaz, podpre vaše delo, da bo postalo pomembnejše, da se bodo ljudje bolj zavedali, da se
je treba sprijazniti s kaznivimi dejanji in jih preprečiti?
Najprej nas lahko seveda podprete tako, da postanete stalni član.
Tako imamo veliko podpornih članov. Ustanovili smo ZAAVV kot center.
Obstaja združenje sponzorjev, v katerem lahko postanete sponzorski član in nato finančno podpirate delo,
mislim, da z desetimi evri na mesec kot sponzorski član.
Seveda so vedno povezani s stroški.
Tako na primer potovanje v Ženevo zdaj in bivanje v Ženevi staneta denar.
Priprava takšnega poročila, ki je trajala več kot pol leta, ko smo se vedno znova sestajali, se
pogovarjali s strokovnjaki in tako naprej, tudi stane.
Ena od možnosti je, da ga finančno podprete s sponzorskim članstvom.
Sicer pa imamo tudi priložnosti za sodelovanje.
Zato imamo različne odbore, različne organizacije.
Zato v tem programu ZAAVV gradimo na štirih podpodročjih.
Omenili ste jih že prej: razjasnitev, ponovna presoja, pravni pregon in preprečevanje.
Za vsako od teh področij imamo kvazi podorganizacije, ki delujejo na različnih področjih.
Na primer, pripravljajo letake, razglednice, informacije, sporočila za javnost itd.
To si lahko ogledamo na spletni strani ZAAVV : Tam lahko opišete svoje izkušnje.
Sami lahko praktično poročate o primerih, ki ste jih doživeli - ali so vam sledili na
demonstracijah, ali niste smeli iti na koncert.
Vse te stvari, ki ste jih sami doživeli, lahko tam zabeležite s pomočjo prijavnega obrazca .
Ker če greš v Haag ... V Haagu že obstaja kazenska ovadba, ki sta jo vložila dva zagovornika človekovih
pravic, ki sta v bistvu skupaj z mano napisala poročilo.
Obstaja številka spisa, v Haagu je že vložena kazenska ovadba, mi pa jih vlagamo še več.
Z drugimi besedami, kadar koli imamo nove primere, kadar koli imamo več žrtev cepljenja, kadar koli imamo sekundarno
škodo in tako naprej, mora Haag tako rekoč pridobiti množice.
To pomeni, da Haag potrebuje veliko informacij, ki jih lahko zagotovimo.
Zato lahko ZAAVV posredujete informacije, pošljete nam dokumente.
Zdaj imamo čudovit strežniški sistem, v katerem lahko predložite videoposnetke in dokumente.
Vse, kar ste doživeli v obdobju Corona, lahko pošljete na ZAAVV, preprosto obiščite spletno
stran ZAAVV (www.zaavv.com) in videli boste.
Tam preprosto naložite stvari, prenesite datoteke ali jih pošljite po e-pošti.
In kot sem že dejal, imamo sistem dokumentacije, ki omogoča, da je vse berljivo. Vsak videoposnetek je takoj prepisan .
To pomeni, da lahko z iskalno funkcijo tako rekoč omogočimo pravnikom in znanstvenikom, da poiščejo
veliko stvari, ki so se zgodile v obdobju koronavirusov.
Videoposnetki, kot sem rekel, dokumenti, datoteke, informacije, seveda vsa ta pisma o strategiji spodbujanja in šokiranja.
Vse to bomo zbrali, dokumentirali in shranili v časovnico, da bomo lahko vse to obdelali za prihodnje
generacije in imeli na voljo za akademske raziskave.
In to pomeni, da imamo lahko vse svoje izkušnje.
Nekoč sem se na primer pritožil. To lahko stori vsakdo, tudi vi.
Zelo pomembno je, da z mobilnim telefonom posnamete videoposnetek. Dandanes ima vsakdo mobilni telefon.
Pred seboj imejte mobilni telefon, posnemite videoposnetek ali nekomu povejte svojo zgodbo o
tem, kaj ste doživeli med letoma 2020 in 2023.
To je zelo pomembno, saj imamo sicer ustno zgodovino le na podlagi poročil osrednjih medijev ali
osrednjih časopisov, televizije in tako naprej.
Bolje je, če se ljudje (povedo) sami.
To vemo iz časov nacionalsocializma - zdaj vedno vidimo veliko starih ljudi, ki so poročali kot sodobne priče.
In zdaj, v sodobnem času, smo lahko vsi sami sodobne priče, preprosto posnamemo na video, povemo
svojo zgodbo in jo pošljemo v ZAAVV, jo naložimo.
In vsak glas je le prispevek k vaši skrbi, k naši skupni skrbi za ponovno presojo, preprečevanje in predvsem za to, da se
kaj takega ne bi več ponovilo. Tudi to daje težo celotni zadevi.
Da, tudi za prihodnost. Točno tako, tako ali tako obstaja teža.
Zato si prizadevamo za cilj, ki je mimogrede tudi ena od drugih zahtev v našem vzporednem poročilu, in
sicer, da se ustanovi tako imenovana komisija za resnico.
Kaj je to, Komisija za resnico?
Komisija za resnico je uveljavljen izraz tudi v ZN.
Z drugimi besedami, bili smo priča kršitvam človekovih pravic, kot na primer v Ruandi ali v Južni Afriki, kjer je bila po ukinitvi
apartheida ustanovljena tako imenovana komisija za resnico.
Komisija za resnico pomeni, da se prizadeti usedejo skupaj. Kaj doživljamo zdaj?
Imamo preiskovalne odbore, preiskovalne komisije in tako naprej.
To pomeni, da se storilci dejansko usedejo skupaj in se pogovorijo o tem, kaj se je takrat zgodilo.
Kje potekajo žrtvovanja? Da, tam bo nekaj strokovnjakov, a to je vse.
Kje pa so ljudje, ki so bili prizadeti? Kje se to dogaja?
Ljudje, ki so prizadeti, so to izkusili na lastni koži.
Po mojem mnenju potrebujemo komisijo za resnico v vsakem okrožju, v vsaki občini, kjer se bo obravnavala resnica.
Kaj se je dejansko zgodilo v tem času? Kdo je sodeloval? Kdo je sodeloval in kako?
Sodelovali so zdravstveni organi, šole, šolske uprave, delodajalci, policija, organi zbiranja.
Vsi so sodelovali in diskriminirali ljudi, zatirali ljudi, ki so pravzaprav le kritično
preverjali, ali je vse, kar tu slišimo, res?
To se mora zgoditi na terenu v tako imenovanih komisijah za resnico.
To pomeni, da ni treba, da je... - kot sem rekel, preiskovalni odbori in preiskovalna komisija so vse dobro in prav.
Vendar potrebujemo lokalne komisije, v katerih bodo storilci in žrtve sedeli za skupno mizo in razpravljali o tem,
kaj se je v resnici zgodilo, pri čemer bodo storilci poročali tudi o tem, zakaj so storili, kar so storili.
Nato se vrnemo k strategiji šoka, k potiskanju, ko pravijo, da smo vsemu verjeli.
In da nato oblikujete nova pravila za skupno življenje in rečete: Okej, kam lahko namestim požarne zidove?
Kje lahko poskrbim, da se to ne bo nikoli več ponovilo?
In te komisije za resnico, kdo je njihov pobudnik? Kako nastanejo?
No, komisije za resnico se lahko ustanovijo na različne načine.
Zdaj se obračamo na ZN z zamislijo, da bi ZN to zahtevali od zvezne vlade in da bi ji načeloma morali dati na voljo sredstva.
Načeloma lahko to storite na državni ravni, tj. na zvezni državni ravni ali celo na zvezni ravni, lahko rečete,
da zagotavljamo... - namesto da bi zdaj vložili še 15 milijonov v spodbujanje demokracije...
Ravno te nevladne organizacije se nato postavijo in rečejo, da v resnici nimamo česa kritizirati.
Od države dobivamo denar, vse je v redu.
Dejstvo, da se teh 15 milijonov, ki jih zdaj želijo povečati, ne uporablja za nadaljnje naložbe v
spodbujanje demokracije, to tako imenovano demokracijo...
Ne promovira se demokracija, temveč naša demokracija - to sta dva različna pojma.
Na primer, če vzamete ta denar in rečete, da bo na voljo organizacijam ali ljudem, ki
ustanavljajo lokalno komisijo za resnico.
In potem dejansko sediš na kraju samem, rečeš, okej, šli bomo v mestno hišo ali mestno hišo, odvisno
od tega, kje je prostor. In vsi lahko sodelujejo.
Sedaj pripravljamo program in pravimo, kaj smo doživeli v teh letih?
Kaj sem doživel? Kako sem to doživel?
Kaj se mi je zgodilo? Kaj se je zgodilo z mojimi otroki? Kakšne pritiske sem moral prenašati?
Nato se usedete skupaj in ne v smislu, da bi drug drugega obsojali ali kaj podobnega, ampak da najprej rečete, da
poročamo o tem, kaj se je zgodilo. Kako smo prišli do tega?
In potem se preprosto predela. In potem se naredijo zaključki.
To bi bila komisija za resnico. Prav tako bi potekala na primer pod okriljem ZN, tako da bi ZN zagotovili, da je pravična
in da ni enostranska v smislu, češ, vse smo naredili prav.
In ZAAVV je zdaj v svojem poročilu Združenim narodom predlagal, da bi morale obstajati komisije za resnico.
Lahko postavljamo zahteve. Praktično lahko povemo, kaj želimo, da se zgodi zdaj.
To vključuje tudi ustanovitev komisij za resnico. To vključuje tudi takojšnjo ustavitev cepljenja z mRNA.
To vključuje tudi prepoved priganjanja. To vključuje jasen predpis, da kultura ne sme biti nikoli več prepovedana.
V kulturi je vedno prisotno jedro upora.
Kultura, umetnost in kultura torej vedno vsebujejo idejo o tem, kaj bi lahko bilo, in imajo zato v sebi vedno nekaj odpornega.
Mislim, da je za to obstajal razlog.
Mislim, da ste na začetku dejali, da ti ukrepi obstajajo po vsem svetu. To ni res.
Zato so bili ti ukrepi, celo ti drastični ukrepi, v bistvu omejeni le na zahodne države, torej na
industrializirane države. In to je bilo zelo različno.
V oxfordskem indeksu strogosti je bila Nemčija vedno na prvem mestu.
V Španiji, na primer, kulturne prireditve nikoli niso bile prepovedane, saj je
kultura v Španiji zapisana tudi v španski ustavi.
To pomeni, da so morali vedno obstajati koncerti in da so ljudje vedno imeli pravico do udeležbe na
koncertih, kulturnih prireditvah, v muzejih itd.
In mislim, da lahko totalitarno družbo zgradiš le, če prepoveš umetnost.
Ali ko ljudje poskušajo prepovedati dostop do umetnosti. In to se je zgodilo.
Zato je ena od naših najpomembnejših zahtev, da se umetnost in kultura nikoli več ne smeta prepovedati v takšni
obliki, da se dostop do njiju nikoli več ne sme prepovedati na način, ki smo ga doživeli v teh treh letih.
Zelo zanimivo.
In seveda izobraževanje. Izobraževanje je bilo omejeno.
Učenci niso mogli več hoditi v šolo.
Tako imenovano učenje na daljavo se ni izvajalo oziroma se v bistvu ni moglo izvajati.
O šoli: Bistveno pri šoli je, da se srečujemo z ljudmi in ne, da sedimo nekje pri napravi in sprejemamo nekakšno izobraževanje.
Vendar gre tudi za druženje, za medosebno interakcijo.
In kaj takega ne sme biti nikoli več prepovedano. To se ne sme nikoli več zgoditi.
Del procesa je tudi ta komisija za resnico, kjer lahko na primer učenci opišejo, kako so se počutili v tem času in
kako se počutijo še danes, da bi družbi postalo bolj jasno: nikoli več ne smemo storiti česa podobnega!
Da, zelo zanimivo. Čudovito.
Zato je to tudi ključ do sprave z zločini in preprečevanja nadaljnjih zločinov, zato je tudi del teh
komisij za resnico, ki bi jih bilo zdaj treba ustanoviti.
Menim, da je naš današnji intervju, naša današnja razprava pomembna informacija tudi za državljane.
Da bi bilo treba nekaj takega uvesti, da bi ljudje vedeli, da je to nujno potrebno.
Da, sporočilo mora biti. Tako je bil moto med pandemijo, da se o teh pravilih ne sme dvomiti.
In temu nasprotujemo - kot lahko vidite na moji majici: svoboda se začne z ne - pravila je treba vedno postavljati pod vprašaj.
Vedno moraš reči ne. Svoboda je tista, kjer lahko nekdo reče ne, ne da bi se moral bati negativnih
posledic. Ker to mora biti sposoben storiti vsak sam.
Ljudje se morajo naučiti, da imajo veliko več moči, kot so mislili doslej.
Ljudje preprosto verjamejo, da če damo oblast predstavnikom, bodo ti ravnali pravilno.
In ko se pojavijo takšne napačne informacije, ko se pojavi takšna strategija spodbujanja, ko se pojavijo strategije šoka,
ljudje preprosto slepo sledijo in se niti ne zavedajo, kakšno moč imajo v svojih rokah, da bi stvari spremenili.
Med pandemijo koronavirusov smo videli, da lahko ljudje z demonstracijami, s ponedeljkovimi demonstracijami,
zagotovo usmerjajo politiko in spreminjajo družbene razmere.
In te komisije za resnico bi morale služiti tudi temu, da bi ljudje spoznali, da država vedno temelji na ljudeh in da imajo
ljudje dejansko oblast v svojih rokah, če se ji ne odpovedo.
To pomeni ostati zvest samemu sebi in reči ne, ko se zavedaš, da je nekaj narobe, in reči:
ne bom se s tem strinjal, tega ne bom počel.
To je bistveno sporočilo. To lahko seveda okrepijo tudi te komisije za resnico.
In jasno je, da vlada, predstavniki države, ki imajo zdaj v rokah moč, tega seveda ne želijo.
Največja nevarnost za predstavnike je namreč ta, da ljudje spoznajo, da nam tega pravzaprav ni treba storiti.
Ni se nam treba strinjati s tem, kar nam narekujete.
To bi moralo biti sporočilo. Sporočilo bi dejansko moralo biti:
Država deluje, če se ljudje v njej zavedajo svoje moči, svojih možnosti in jih tudi izkoriščajo.
In to je, mimogrede, morda tudi del našega socialnega, vzporednega poročila, ki smo ga predložili...
Kot ste morda opazili, se je posamezne človekove pravice, ki jih je mogoče uveljaviti, poskušalo nadomestiti s konceptom etike.
Pri tem moramo biti zelo previdni, da ne uporabljamo izraza etika.
Imate odbore za etiko in ti nenadoma določijo, kaj lahko in česa ne smete početi ter kaj je prav in kaj ne.
Splošna deklaracija o človekovih pravicah in ta dva pakta nam govorijo o tem, kaj je prav in kaj ne.
In sicer individualne človekove pravice, ki jih imam: Imam pravico do svojega življenja.
Imam pravico do svobodnega življenja.
Imam pravico do zbiranja. Imam pravico do lastnine.
Imam pravico izbrati delo, ki ga želim.
Imam pravico, da svoje otroke vzgajam tako, kot želim, in tako naprej.
Seveda imajo otroci pravico, da jih ne pretepajo. Vse to so pravice posameznika.
Te individualne pravice lahko tudi tožim in uveljavljam pri različnih institucijah in proti državi.
Etika je nekaj kolektivnega. Etika je nenadoma opis - da, prav je, da se podredimo državnim
pravilom, ker nam bo potem vsem bolje in tako naprej.
In potem se nenadoma izgubijo pravice posameznika do izobraževanja, dela, vseh stvari, ki
sem jih pravkar omenil, zlasti pa dostojanstva.
Zato smo tudi v zahtevi v tem poročilu zapisali, da človekovih pravic, individualnih
človekovih pravic, ne smemo nadomestiti z etiko.
Da, povejte mi, kje so pravice posameznika ali človekovo dostojanstvo s pomočjo dvomljive
etike nenadoma vendarle postale predmet pogajanj.
Nekoč da, točno tako.
Dobro. Mislim, da je to povzetek vsega, kar imaš v mislih.
Skupaj bomo ostali na tekočem. Prav tako bomo še naprej poročali o vašem delu.
Še enkrat se vam najlepše zahvaljujem, da ste si vzeli čas za ta intervju.
Da, najlepša hvala, da ste me povabili.
Vsakič, ko posredujete videoposnetek Kla.TV, odločilno prispevate k razkrivanju medijskih laži in vojnega hujskaštva.
Človeštvo ne sme več ostati v temi.