Данас бих желео да поздравим посебног госта у нашем студију.
Он је веома посебна особа, херој у мојим очима.
У најмрачнијем, најскоријем прошлости ове пандемије коронавируса, када су нас мучили напади панике, када смо морали да подносимо
бескрајна ограничења, када су нам биле забрањене све врсте ствари, он је основао "Центар за истраживање, разјашњавање,
правно гоњење и превенцију злочина против човечности".
Када је уведен захтев за вакцинацију у објектима, чиме је додаван још један слој ограничења, он је 10. децембра 2023. поднео око
600 кривичних пријава Савесном јавном тужилаштву у Карлсруеу.
Његов мото је био: Држава не сме никога убијати.
Ово се догодило у контексту ове експерименталне такозване вакцинације против коронавируса, која је имала
многе нежељене ефекте, укључујући смртне случајеве.
Његов мото: Држави се не сме дозволити да то чини. Никада нисмо овластили државу да то чини.
Овај херој, који се заложио за нашу земљу, који се заложио за цело човечанство, често је
виђан на демонстрацијама уз Мајкла Балвега.
Он је такође пружио правниčku подршку Мајклу Балвегу током његових преговора и судских рочишта, и данас
желим да упутим топлу добродошлицу адвокату Ралфу Лудвигу.
Да, здраво, хвала вам што сте ми дозволили да будем овде.
Господине Лудвиг, ZAAVV, овај центар за образовање, правно гоњење и спречавање злочина против човечности,
управо је написао извештај УН – никоме другом до УН.
https://www.zaavv.com/de-de/uno
Зашто је било неопходно да ваша невладина организација ZAAVV?
Да, добро, усвојили смо Универзалну декларацију о људским правима 1948. године.
На основу искустава Другог светског рата и нацистичке ере, универзална људска права су уведена као појединачна права.
А након Универзалне декларације о људским правима, било је још два пакта.
Прво, постоји грађански пакт, који се бави грађанским и држављанским правима, а друго, постоји социјални пакт,
који даље прецизира и појашњава појединачна људска права.
Што се тиче овог социјалног пакта, договорено је да од почетка 2000-их године земље морају сваких
пет година да подносе такозвани социјални извештај.
То значи да државе подносе државни извештај.
Они у суштини морају да поднесу извештај о стању људских права како је дефинисано у овом друштвеном пакту.
Ово укључује, на пример, радничка права, равноправност, здравствена и културна права.
Земље света морају редовно да извештавају о овим правима и о ситуацији у својим земљама.
Супротно УН?
УН-у. То чини Социјални комитет УН.
Дакле, ово је подорганизација или подгрупа УН.
А затим, сваких пет година, мора се, такорећи, пријавити тренутни статус.
Каква је овде ситуација у погледу плата, једнакости и здравствене заштите?
Да ли постоји основна здравствена заштита, или људи једноставно добијају најбољу могућу негу?
А шта је са културним правима? Јер су културна права такође појединачна људска права.
А невладине организације, као и појединци, могу поднети такозвани сенчани извештај или паралелни
извештај након што ти извештаји буду објављени.
То значи да подносите извештај УН и кажете:
Па, влада је веома лепо извештавала о свему што је постигла, али је заборавила много тога.
Нарочито, заборавити ствари које он није учинио или које је можда чак учинио кршећи људска права.
У ту сврху невладине организације се позивају да до одређеног датума доставе такозвани сенкасти или паралелни извештај.
То смо урадили као ZAAVV. А сада, 18. септембра...
Извините – конкретно о овом периоду коронавируса?
Тренутни извештај, земљски извештај за Савезну Републику Немачку, обухватао је период од 2018. до 2023. године.
Дакле, како су се у Немачкој поштовала социјална права, односно права која сам управо набројао, током овог
периода. А овај период се поклопио са пандемијом коронавируса.
А то значи да је у свом земљишном извештају Савезна Република Немачка некако заборавила да пријави мере
које је предузела у периоду од 2020. до 2023. године.
И сада се од нас, као невладиних организација, тражи да саставимо такозвану листу питања... – другим речима,
тражи се од нас да кажемо шта није укључено у овај извештај.
Који су пропусти? Шта су заборавили?
А ми у ZAAVV смо ово сматрали својим задатком и рекли:
У реду, ако сама савезна влада не извештава да су школарци трауматизовани зато што им није било дозвољено да иду у школу,
зато што су морали да носе маске у школи када су били тамо, били су стално тестирани и тако даље,
онда морамо да извештавамо о тој трауматизацији.
Ако савезна влада не открије да је спровела медицинске процедуре на људима без поштовања медицинских стандарда,
на пример ову обавезну вакцинацију, морамо то пријавити.
Да, ако савезна влада заборави да су мере које је предузела у суштини засноване на наговарању и шок терапији, што
представља кршење људских права, морамо о томе известити.
Да, ако федерална влада заборави да дозволи препоруку за вакцинацију трудница без икаквог научног оправдања, односно
препоруку за вакцинацију мРНК вакцином, морамо о томе известити.
И то је оно што смо написали у нашем паралелном извештају.
Или, на пример, културна права, имајући у виду да је између 2020. и 2023. године култура у Немачкој практично престала да
постоји, и да од одређеног тренутка само вакцинисанима било дозвољено да присуствују концертима или да иду у биоскоп.
Ако савезна влада не успе да извести о овим кршењима људских права током овог периода, ми
то морамо учинити. И управо то смо учинили.
Ово ће потом бити разматрано 18. септембра у Женеви са представницима Савезне владе и представницима УН.
Невероватно је да наши политичари у свом извештају остају потпуно ћути о овим заиста скандалозним ограничењима, о овим масивним –
заиста – кршењима људских права и такође, како да кажем, о трауми коју су претрпела деца која су
морала да шетају у маскама. Ништа од тога није поменуто?
Ништа од овога није поменуто.
Невероватно.
Управо тако, могло би се рећи: У реду, због пандемијске ситуације и опасне природе овог вируса, током овог
периода ограничили смо следећа права у следећој мери.
То се могло рећи. Али савезна влада чак није ни покушала да оправда мере које је
предузела; уместо тога, потпуно их је заташкала.
О томе уопште нису извештавали. У фусноти стоји да тренутно постоји проблем са великим бројем трауматизоване деце у школама.
И у овој фусноти се затим позива на други извештај, који заузврат има још једну фусноту, у којој
пише да то можда може бити последица ових мера.
Али то је у основи било све. Иначе – о обавезном вакцинисању, о штети од вакцина, о смртним случајевима услед вакцинације, о
притиску и драстичним мерама, о културним ограничењима, о свему што смо доживели од 2020. до 2023. године – ни речи, ништа.
Уместо тога, савезна влада се заправо хвали што је успела да уведе родно неутралан језик и спречи дискриминацију, јер сада људи
који свој род доживљавају другачије од онога што је регистровано при рођењу имају могућност да промене свој род и тако даље.
То су били успеси или значајни догађаји од 2018. до 2023. године.
У извештају о земљи Савезне Републике Немачке ништа више није наведено.
Да, невероватно је. А сада, 18. има саслушање, ако добро разумем – од самог УН, од овог социјалног комитета?
Прецизно, процес обухвата државе, све државе УН које су укључене у ово, које су ратификовале овај социјални пакт.
Они извештавају о овим различитим областима.
Затим невладине организације имају рок и имају времена – у овом случају до 30. јуна.
30. јуна смо га поднели 28. јуна, мислим.
Дакле, до 30. јуна можете поднети овај такозвани паралелни извештај, у којем прегледате извештај
федералне владе, односно државе, и затим, као невладина организација, указујете на све што недостаје.
Око 20 невладиних организација из Немачке поднеле су своје паралелне извештаје.
Ниједан од осталих такође не помиње ништа о коронавирусу.
Невероватно.
То значи да добијате утисак да су то у суштини све државом финансиране невладине организације, односно очигледно више
као навијачице него критичке организације за људска права.
И они то предају до тог датума. И ми смо то такође урадили.
А затим, током одређеног периода – верујем да то траје од краја августа до 3. октобра – биће... Па, верујем да наш регион
обухвата пет земаља, осим Савезне Републике Немачке, и да ће се одржати такозвани брифинг пред Социјални комитет УН.
То значи да смо више-мање у великој дворани, али је она затворена. Ништа се не преноси спољашњем свету.
А затим извештавају о тим питањима која, такорећи, покрећу невладине организације, и
питају где још има простора за побољшање.
А затим се саставља такозвана листа проблема.
То значи да УН сада у суштини задаје федералној влади домаћи задатак о томе шта треба да промени и унапреди у будућности.
А затим ће за пет година поново проверити: да ли су се придржавали?
Да ли су побољшали стање људских права или нису?
Дакле, ако добро разумем, господине Лудвиг, ZAAVV је практично била једина организација која је изразила критику?
Па, баш као што је било током пандемије коронавируса.
Било је само мали број критичара, људи који су то критиковали.
Готово сви су сматрали да се суочавамо са озбиљном пандемијом.
А када имамо озбиљну пандемију, морамо слепо да следимо вођство владе. Другим речима, морамо бити послушни.
Ова правила се не смеју доводити у питање, то је био мото тада. Да ли се овоме мора послушати?
И да, сви и даље то раде. Дакле, ми смо још увек заглављени у овој причи.
И кључни део нашег паралелног извештаја јесте да смо врло, врло јасно навели како је примењена ова шок-стратегија.
Људи су били шокирани, и тај шок и даље делује.
И један од захтева – ми такође постављамо захтеве у овом извештају; дозвољено је
постављати захтеве који морају бити спроведени.
Један од наших захтева је да се забране шок-тактике, да УН ефективно прогласи да ће се шок-тактике увек
сматрати кршењем људских права, злочином против човечности.
Када држава користи шок-тактике, као што је био случај овде, мото је:
Ваши деда и бака ће бити ужаснути ако не будете поштовали правила. Онда је био ред на децу, и тако даље.
Дакле, када држава шокира људе, као што су ове слике из Кине, слика из Бергама, која је ушла у историју као слика из Бергама,
тврдње да ће, ако не поштујете ова правила, многи људи умрети.
Онда ће бака и деда умрети, затим ће један болно да се угуши, и тако даље.
Све су то шок-тактике. А када држава користи шок-тактике према својим грађанима, познате као науджинг, да
би их гурнула у одређеном правцу, људи, наравно, следе.
И, као што знамо, то изазива реакцију у мозгу која људе нагло чини послушним и у великој мери их наводи да
престану да доводи у питање критичне мере и, као што смо такође видели, да почну да прогоне критичаре.
Па шта смо све прошли са претресима кућа, криминализацијом и тако даље, као и са јавном криминализацијом у медијима и тако даље.
И то се дешава због ове шок-стратегије. И морамо је забранити.
Морамо осигурати да држава више не буде дозвољена да на овај начин покушава да утиче на становништво.
И колико мислите да је вероватно да ће држава променити свој приступ?
Дакле, шта ће се тачно догодити? Да ли ће он можда добити списак мера који детаљно наводе шта треба да
промени у будућности? Или како ће то функционисати у пракси?
Прецизно, биће каталог мера који описује ове критичне тачке.
Дакле, ми смо већ постигли доста.
Поднели смо паралелни извештај и он је прихваћен.
Објављено је на веб-сајту УН-а , па га можете погледати и прочитати тамо.
Позвани смо тамо као невладина организација – по мом мишљењу, једина невладина организација у
Немачкој која се залаже за појединачна људска права.
Очигледно сви остали то не раде.
Бићемо тамо у овој сали за брифинге, у овој дворани, где ће се о томе расправљати.
То значи да ће се федерална влада у суштини суочити са нашим аргументима.
Ово укључује, на пример, чињеницу да је (проф. др Денис) Ранкур заиста показао у једној студији , да је проф. др
Денис Ранкур утврдио да ће до краја 2022. године 17 милиона људи широм света умрети од вакцинације.
То је важна тачка, на којој морамо рећи:
Овде је нешто уведено, чак и силом, што је доказано узроковало смрт 17 милиона људи широм света.
Мислим, 17 милиона људи – када је у историји 17 милиона људи икада умрло као последица
мера владе? Да, не смемо све то заборавити.
И то значи да смо стигли тамо. Тамо нас препознају.
Можемо допринети својим увидима. И то је још један део слагалице у процесу разјашњавања и преоцењивања.
Да, тако да то објављујемо, укључујући и преко веб-сајта УН.
Аргументи које износимо, а који су сви научно поткрепљени, морају се узети у обзир.
Морате да разговарате о томе са нама. И у неком тренутку више не можете да то игноришете.
И ти си рекао реченицу: Држава не сме никога убити.
Још увек имам другу реченицу да додам:
Злочини против човечности или злочини против човечанства нису подложни било каквом року застаревања.
Дакле, оно што сада радимо је следећа фаза.
Поднели смо кривичне пријаве. Наравно, оне су одбачене.
Претпоставили смо да ће бити тако, али је то такође неопходан корак како бисмо могли да поднесемо кривичну пријаву у Хагу.
Сада се то научно и политички поново испитује и утврђује да су ти чинови учињени и да су имали последице.
И то ће бити следећи корак: гонити ове поступке и држати оне који су их увели одговорним.
Зато увек идемо корак даље. И то је део тога.
Заиста је тешко поверовати.
Дакле, извештај наше владе није поменуо, на пример, декласификоване записнике Института Роберта
Коха, у којима је наведено да никада није постојала медицинска потреба за овим мерама.
Дакле, ово је искључиво политички мотивисано, јер то уопште није поменуто.
Само чињеница да су протоколи Роберта Коха морали бити обезбеђени правним поступком, да влада сама од себе није рекла:
"Погледајте, ево нашег извештаја, како смо тада размишљали, како смо поступали, у каквој смо ситуацији били."
А након што су очишћени, сви су такође поцрнели.
Протоколи Роберта Коха, о којима знамо, процурили су.
Да, они који нису цензурисани, у којима заправо можемо прочитати шта се догодило. И то није славно поглавље у историји.
Ви можете видети да... Увек су нам говорили: пратите науку, верујте науци!
Протоколи RKI су овде такође повратили мало поверења, наиме:
Заиста верујте науци, јер је наука дискурс, она је противречност, она је дебата.
И то се заиста догодило у РКИ.
А онда је политички одлучено да се овај спор, научни спор и научни налази не спроведу,
већ су уместо тога предузете политичке мере.
Ово такође видимо у... Део овог извештаја говори о томе како СТИКО, Стални комитет за вакцинацију, функционише.
Стојећи комитет за вакцинацију у суштини је тело састављено од професора који су чланови како би стекли
одређени углед или признање у својим биографијама.
Ми смо део овог сталnog комитета за вакцинацију, али је стални комитет за вакцинацију искључиво политички
доминантно тело у којем се, на крају, одлуке не доносе на основу научних налаза, већ на основу политичких налаза.
И то је оно што су открили протоколи РКИ.
И, наравно, савезна влада то не жели у таквом извештају, јер би тада постало очигледно да ти поремећаји људских права нису
учињени ни из добре намере, већ заправо из политичког уверења.
Па, са становишта грађана, тако је тренутно.
Држава метле цело прошлост под тепих.
Од владиних и невладиних организација, рецимо двадесет које подносе своје извештаје,
само једна је подигла прст и рекла: "Не овако!"
Почињен је злочин. У суштини – да то тако формулишем – то је као Давид против Голијата, зар не?
Огромна већина противних гласова, или случајеви када морате да се пробијете.
Како грађанин попут мене може подржати ваш рад да би стекао значај и да би људи постали свеснији да су
ово преиспитивање и спречавање даљих злочина неопходни?
Па, пре свега, можете нас подржати тако што ћете постати подржавајући члан.
Дакле, имамо много чланова који пружају подршку. Основали смо ZAAVV као центар.
Постоји удружење за подршку у којем можете постати члан-подржавалац и, колико знам, финансијски
допринети раду месечном донацијом која почиње од десет евра.
Јер, наравно, трошкови увек настају.
Дакле, на пример, путовање у Женеву и боравак тамо коштају новац.
Израда оваквог извештаја, за коју је било потребно више од пола године, укључујући поновљене састанке,
консултовање стручњака и тако даље, такође кошта новац.
Дакле, једна могућност је да га заправо можете подржати финансијски и кроз подржавајуће чланство.
У супротном, такође имамо могућности за сарадњу.
Дакле, имамо разне комитете, имамо разне организације.
Дакле, у суштини градимо на четири подподручја у овом ZAAVV.
Ви сте то раније поменули: истрага, преиспитивање, правно гоњење и превенција.
За сваку од ових области имамо подорганизације које раде у различитим областима.
Дакле, на пример, израда летака, разгледница, информација, саопштења за штампу и тако даље.
Имамо прилику да ово видимо на веб-сајту ZAAVV : тамо можете описати своја искуства.
У суштини, можете сами да пријавите случајеве које сте лично доживели – било да сте били прогоњани на
демонстрацијама или вам није био дозвољен улаз на концерт.
Све ове ствари које сте лично искусили можете пријавити тамо помоћу регистрационог обрасца .
Јер ако одете у Хаг... У Хагу је већ поднета кривична пријава коју су већ поднели два браниоца људских
права, који су у суштини заједно са мном написали извештај.
Постоји број предмета, већ постоји кривична пријава у Хагу и ми је стално допуњујемо.
То значи да кад год имамо нове случајеве, кад год имамо више жртава вакцина, кад год имамо колатералну
штету и тако даље, Хага увек мора да сноси највећи терет.
То значи да ће Хага бити потребно много информација које нам можете доставити.
Дакле, можете доставити информације ZAAVV-у и послати нам документе.
Сада имамо диван серверски систем где можете да подносите видео записе и документе.
Молимо вас да пошаљете све што сте доживели током пандемије коронавируса ZAAVV-у. Једноставно посетите
веб-сајт ZAAVV-а (www.zaavv.com) да бисте видели како.
Једноставно отпремите ставке тамо, отпремите датотеке или их пошаљите електронском поштом.
И, као што смо рекли, имамо систем документације у којем све чинимо читљивим. Сваки видео се одмах транскрибује .
То значи да можемо да користимо функцију претраге, тако да адвокати и академици већ могу да претраже многе
догађаје који су се десили током пандемије коронавируса.
Видео снимци, као што сам рекао, документи, фајлови, информације и, наравно, сва та
писма намењена за подстицање и шок-стратегију.
Све ово се прикупља, документује и распоређује у временску линију како бисмо то обрадили за будуће
генерације и учинили доступним за научну анализу.
И то значи да можемо имати сва наша сопствена искуства.
На пример, једном сам упутио апел. Свако, укључујући и тебе, може то да уради.
Веома је важно снимити видео својим мобилним телефоном. Сви данас имају мобилни телефон.
Ставите свој мобилни телефон испред себе, снимите видео или испричајте некоме своју причу о
томе шта сте доживели између 2020. и 2023. године.
Ово је веома важно, јер би иначе наша усмена историја била ограничена на оно што извештавају мейнстрим
медији или мейнстрим новине, телевизија и тако даље.
Пожељно је да људи сами себи кажу.
Знамо ово још из времена националсоцијализма – сада видимо много старих људи који су тада
били тамо и могу да испричају шта се догодило.
А сада, у савремено доба, сви можемо сами бити савремени сведоци, једноставно снимајући на видео,
приповедајући своје приче и шаљући их ZAAVV-у, отпремајући их.
И сваки глас једноставно има тежину у вашем покрету, у нашем заједничком покрету да се позабавимо и спречимо
такве ствари, и изнад свега да обезбедимо да се то никада више не понови. То такође даје целој ствари тежину.
Да, такође и за будућност. Управо тако, у сваком случају постоји тежина.
Дакле, радимо на остварењу циља – који је, узгред, такође једна од даљих захтева у нашем паралелном
извештају – да желимо да постоји такозвана комисија за истину.
Шта је комисија за истину?
Комисија за истину је устаљен термин, чак и у УН.
То значи да су у случајевима кршења људских права, као што су у Руанди или у Јужној Африци, након укидања
апартхејда успостављене такозване комисије за истину.
Комисија за истину значи да се погођени окупе. Шта сада доживљавамо?
Видимо истражне одборе, комисије за истрагу и тако даље.
То значи да починиоци заправо седну заједно и разговарају о томе шта се тада догодило.
Где се одвијају жртвоприношења? Да, неколико стручњака ће нам се придружити, али то је све.
Али где су људи који су погођени? Где се то дешава?
Јер су људи који су погођени ово доживели локално.
И, по мом мишљењу, потребна нам је комисија за истину у сваком округу, у свакој општини, где се може позабавити прошлошћу.
Шта се заправо догодило током овог периода? Ко је био укључен? Ко је био укључен и како?
Здравствене власти су учествовале, школе су учествовале, школски администратори су учествовали, послодавци су учествовали,
полиција је учествовала, скупштинске власти су учествовале.
Сви су учествовали и дискриминисали људе, угњетавали људе који су заправо само постављали
критичка питања: да ли је све што овде чујемо истинито?
И ово мора да се догоди локално у такозваним комисијама за истину.
То значи да не мора... – као што сам рекао, истражни одбори и истражна комисија су сасвим у реду.
Али нам требају локалне комисије у којима починиоци и жртве седе за истим столом и разговарају, где се оно што се
заиста догодило темељно обрађује, где починиоци такође објашњавају зашто су учинили оно што су учинили.
Онда се враћамо на стратегију шока, на притискивање, где они кажу: "Све смо то веровали."
И да затим развијете нова правила за суживот и кажете: у реду, где могу да инсталирам заштитне зидове?
Где могу да осигурам да се нешто слично никада више не догоди?
А ове комисије за истину, ко их покреће? Како настају?
Па, комисије за истину могу бити покренуте на различите начине.
Сада се обраћамо УН-у, тражећи од њега да упути захтев Савезној влади, у суштини говорећи: обезбедите средства.
Дакле, у принципу, на државном нивоу, односно на федералном државном нивоу или чак на савезном нивоу, може
се рећи да ми обезбеђујемо... – уместо да улажемо још 15 милиона у промоцију демократије...
Управо ове невладине организације онда устану и кажу да заправо немају шта да критикују.
Добијамо новац од државе, све је у најбољем реду.
То што се тих 15 милиона, које сада желе да повећају, не користе за наставак промовисања демократије, те такозване демократије...
Не промовише се демократија, већ наша демократија – то су два различита концепта.
Да, на пример, узмете овај новац и кажете да ће бити на располагању организацијама или
људима који локално оснивају комисију за истину.
И онда заправо седите тамо и кажете: у реду, поћи ћемо у општину или градску кућу, у зависности
од тога где има места. И сви могу да учествују.
Сада овде састављамо програм и питамо се: у реду, шта смо све доживели током година?
Шта сам доживео? Како сам то доживео?
Шта се мени догодило? Шта се мојој деци догодило? Каквом сам притиску морао да издржим?
А онда се заједно седнете, не у смислу да међусобно судијете или било шта слично, већ да кажете: хајде да поразговарамо
о томе шта се догодило. Како смо дошли до ове тачке?
И онда ће се то једноставно решити. И онда ће се из тога извући закључци.
То би била комисија за утврђивање истине. А то би се потом одвијало под покровитељством, на пример, УН, који
би обезбедили да се спроведе поштено и не поново једнострано, по принципу "ми смо све радили исправно".
А ZAAVV је сада такође у свом извештају предложио УН да ове комисије за истину треба да постоје.
Можемо да постављамо захтеве. У суштини можемо да кажемо шта желимо да се сада деси.
Ово обухвата оснивање комисија за утврђивање истине. Такође обухвата тренутно обустављање мРНК вакцинације.
Ово укључује забрану нуджинга. Укључује јасно правило да култура никада више не буде забрањена.
Култура увек има језгро отпора.
Култура и уметност увек подразумевају идеју онога што би могло бити, и стога увек садрже елемент отпора.
Верујем да је за то постојао разлог.
Верујем да сте на почетку рекли да су ове мере спроведене широм света. То није тачно.
Дакле, ове мере, па чак и ове драстичне мере, биле су у суштини ограничене на западне земље, односно на
индустријализоване земље. И постојале су значајне разлике.
Дакле, у такозваном Оксфордском индексу строгости , Немачка је увек била далеко испред.
У Шпанији, на пример, културни догађаји никада нису били забрањени јер је култура у Шпанији такође утврђена у шпанском уставу.
А то значи да су концерти увек морали да се одржавају, и да људи увек морају имати право да присуствују
концертима, културним догађајима, музејима и тако даље.
И верујем да тоталитарно друштво може бити изграђено само забраном уметности.
Или када се покушава да се забрани приступ уметности. И то се догодило.
И зато је један од наших најважнијих захтева да уметност и култура никада више не буду забрањени на овај начин,
да приступ њима никада више не буде забрањен на начин на који смо то доживели током последње три године.
Веома занимљиво.
И, наравно, образовање. Образовање је било ограничено.
Ученици више нису могли да иду у школу.
И ово такозвано учење на даљину се није одржало, или у суштини није могло да се одржи.
О школи: Суштина школе је у томе што се људи окупљају, уместо да седе негде за уређајем
или машином и примају неки облик образовања.
Али то је такође ово састајање, ова међуљудска интеракција.
И нешто слично овоме никада више не сме бити забрањено. То се никада више не сме догодити.
А то укључује, као један корак, оснивање комисије за истину у којој, на пример, ученици могу описати како су се заиста
осећали у то време и како се и данас осећају, како би друштву постало јасније: никада више не смемо учинити нешто слично!
Да, веома занимљиво. Прекрасно.
То је такође кључ за помирење са прошлошћу и спречавање даљих злочина, и то је такође део
ових комисија за истину које сада треба формирати.
И мислим да је наш данашњи интервју, наш данашњи разговор о овој теми, такође важна информација, укључујући и за јавност.
Да се уведу неке мере попут ове, да људи знају да је то апсолутно неопходно.
Да, то мора да је порука. Период пандемије био је обележен слоганом да се ова правила не смеју доводити у питање.
И ми се противимо томе – као што можете видети овде на мојој мајици: Слобода почиње са
"не" – правила увек треба доводити у питање.
Увек мораш да кажеш не. Слобода је када неко може да каже не без страха од негативних последица.
Јер свако мора сам да буде у могућности да то учини.
И људи морају да науче да имају знатно више моћи него што су до сада веровали.
Људи једноставно верују да ми дајемо власт нашим представницима и да ће они учинити исправну ствар.
А када се појави таква дезинформација, када се појаве такве стратегије подстицања, када се појаве стратегије
шокирања, људи једноставно слепо прате и нису ни свесни моћи коју заправо имају да промене ствари.
Видели смо током пандемије коронавируса да људи заиста могу утицати на политику и мењати друштвене услове
кроз демонстрације, као што су понедељакше демонстрације.
А ове комисије за истину такође треба да послуже да људима буде јасно да се држава увек гради на народу и да народ
заправо држи власт у својим рукама, осим ако је не уступи.
А то значи да останеш veran себи и, када схватиш да нешто није у реду, кажеш "не" и:
"Нећу да учествујем у томе, нећу то да радим."
То је важна порука. И, наравно, ове комисије за истину такође могу ојачати ту поруку.
И јасно је да влада, представници државе који сада држе власт, природно не желе такву ствар.
Јер је највећа опасност за представнике у томе да људи схвате да ми заправо не морамо да радимо ово.
Не морамо да се слажемо са оним што нам овде говориш да урадимо.
И то треба да буде порука. Порука заправо треба да гласи:
Држава функционише када су људи у тој држави свесни своје моћи и својих могућности и када користе те могућности.
И то је такође укључено, узгред, можда као део нашег социјалног извештаја, нашег паралелног извештаја који смо поднели...
Као што сте можда приметили, покушано је да се појединачна људска права, која су извршна, замене концептом етике.
Морамо бити веома опрезни да не користимо термин етика.
Постоје етички комитети, и ти етички комитети су изненада диктирали шта можете, а шта не
можете да радите, и шта је исправно, а шта погрешно.
Шта је исправно, а шта погрешно, прописано је за нас у Универзалној декларацији о људским правима и у ова два савеза.
Наиме, појединачна људска права која имам: имам право на живот.
Имам право да слободно живим свој живот.
Имам право да се окупљам. Имам право да поседујем имовину.
Имам право да тражим посао који желим.
Имам право да васпитам своју децу онако како желим, и тако даље.
Деца, наравно, имају право да не буду тучена. Све су то појединачна права.
И ја такође могу да потврђујем и захтевам ова појединачна права пред различитим институцијама и против државе, ако је потребно.
Етика је нешто колективно. Етика је изненада опис – да, исправно је покорити се државним
правилима јер ћемо сви бити боље, и тако даље.
А онда изненада појединачна права на образовање, на рад, на све што сам управо поменуо, а
посебно на моју достојанственост, падну у други план.
И зато смо рекли, и ово је такође захтев у овом извештају, да не смемо заменити људска права, појединачна људска права, етиком.
Да, реците ми, кроз сумњиву етику, где појединачна права или људско достојанство изненада постају предмет преговарања.
Одједном, да, тачно.
Добро. Мислим да то сажима све што ти је на уму.
Наставићемо да радимо на овоме заједно. Такође ћемо наставити да извештавамо о вашем раду.
Још једном, хвала вам пуно, хвала вам пуно што сте одвојили време за овај интервју.
Да, хвала вам пуно што сте ми дозволили да будем овде.
Сваки пут када поделите видео са Kla.TV, дајете значајан допринос разобличавању медијских лажи и ратоборства.
Човечанство више не би требало да буде остављено у мраку.