Jag skulle vilja välkomna en speciell gäst till vår studio idag.
Han är en mycket speciell person, en hjälte i mina ögon.
I det mörkaste, senaste förflutna av denna coronapandemiska period, där vi trakasserades av panikattacker, där vi tvingades
uppleva ändlösa restriktioner, där vi förbjöds allt möjligt, grundade han "Centrum för omvärdering, klargörande,
rättsligt åtal och förebyggande av brott mot mänskligheten".
När det anläggningsbaserade vaccinationskravet infördes gick han ännu längre och lämnade in cirka 600
brottsanmälningar till den federala allmänna åklagarmyndigheten i Karlsruhe den 10 december 2023.
Hans motto var: Staten får inte döda människor.
Detta skedde mot bakgrund av denna experimentella så kallade vaccination mot corona, där det
förekom många biverkningar, inklusive dödsfall.
Hans motto: Staten har inte rätt att göra det. Vi har aldrig gett staten tillstånd att göra detta.
Denna hjälte, som stod upp för vårt land, som stod upp för mänskligheten som helhet, sågs ofta vid
demonstrationer, tillsammans med Michael Ballweg.
Han gav också juridiskt stöd till Michael Ballweg i hans förhandlingar, hans dagar i rätten,
och jag skulle vilja välkomna Ralf Ludwig i dag.
Ja, hej, tack för att jag fick komma hit.
Herr Ludwig, ZAAVV, detta centrum för utredning, lagföring och förebyggande av brott mot mänskligheten, har
just skrivit en rapport till FN - ingen mindre än FN.
Vad handlar den här rapporten om? Varför blev det denna rapport?
Varför krävde er icke-statliga organisation ZAAVV detta?
Ja, vi antog den "Allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna" 1948.
Erfarenheterna från andra världskriget och nazitiden ledde till införandet av universella
mänskliga rättigheter som individuella rättigheter.
Och efter den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna kom ytterligare två konventioner.
Den första är den civila pakten, om medborgerliga och civila rättigheter, och den andra är den sociala pakten, som ytterligare
konkretiserar och förtydligar individuella mänskliga rättigheter.
Och när det gäller den här sociala pakten har man kommit överens om att staterna måste lämna in en så kallad
social rapport vart femte år från början av 2000-talet.
Detta innebär att delstaterna måste lämna in en delstatsrapport.
De måste så att säga lägga fram en rapport om läget för de mänskliga rättigheterna i enlighet med denna sociala pakt.
Det handlar till exempel om arbetsrätt, lika rättigheter, hälsa och kulturella rättigheter.
Staterna måste regelbundet rapportera till världen om dessa rättigheter och om situationen i sina länder.
På väg mot FN?
Mot FN. Det är FN:s sociala kommitté som gör det.
Detta är därför en underorganisation eller undergruppering till FN.
Och vart femte år måste statusen rapporteras, så att säga.
Hur ser situationen ut här när det gäller löner, lika rättigheter och sjukvård?
Finns det en grundläggande hälso- och sjukvård eller får människor bästa möjliga vård?
Hur är det med kulturella rättigheter? Eftersom kulturella rättigheter också är individuella mänskliga rättigheter.
Och icke-statliga organisationer, inklusive enskilda personer, kan lämna in en så kallad skuggrapport eller
parallellrapport när dessa rapporter har offentliggjorts.
Med andra ord, ni ger en rapport till FN och säger:
Tja, här har staten rapporterat mycket fint om vad den har uppnått, men många saker har glömts bort.
Framför allt glömmer han också saker som han inte har gjort eller som han kanske till och med
har gjort i strid med de mänskliga rättigheterna.
Och de icke-statliga organisationerna uppmanas sedan att lämna in en så kallad skugg-
eller parallellrapport senast ett visst datum.
Det är vad vi gjorde som ZAAVV. Och nu, den 18 september...
Ursäkta mig - om den här Corona-tiden i synnerhet?
Den aktuella rapporten var, statsrapporten för Förbundsrepubliken Tyskland var från 2018 till 2023.
Med andra ord, hur de sociala rättigheterna i Tyskland, de rättigheter som jag just har räknat upp,
efterlevdes under denna tid. Och det var under den här tiden som coronapandemin inträffade.
Och det betyder att Förbundsrepubliken Tyskland på något sätt glömde att rapportera om de åtgärder
som man vidtog mellan 2020 och 2023 i statsrapporten.
Och nu ombeds vi, som icke-statliga organisationer, att upprätta en så kallad List of Issues... - med andra ord säger
vi i princip: Vad är det som inte står i den här rapporten?
Vilka luckor finns det? Vad har de glömt bort?
Och vi på ZAAVV såg detta som vår uppgift och sa:
Okej, om den federala regeringen själv inte rapporterar om det faktum att skolbarn traumatiseras för att de inte fick gå till
skolan, för att de var tvungna att bära masker när de var där, ständigt testades och så vidare,
då måste vi rapportera om denna traumatisering.
Om den federala regeringen glömmer att rapportera att de har utfört medicinska ingrepp mot människor utan att ta
hänsyn till medicinska standarder, till exempel denna obligatoriska vaccination, måste vi rapportera detta.
Ja, om den federala regeringen glömmer att de åtgärder de har vidtagit i huvudsak bygger på nudging och
chockterapi, vilket är ett brott mot de mänskliga rättigheterna, måste vi rapportera om det.
Ja, om den federala regeringen glömmer att den tillåter en vaccinationsrekommendation för gravida kvinnor utan att det finns
något vetenskapligt berättigande för det, dvs. vaccinationsrekommendation med
mRNA-vaccination, måste vi rapportera om det.
Och detta är vad vi skrev i vår parallella rapport.
Eller till exempel kulturella rättigheter, att det under perioden mellan 2020 och 2023 praktiskt taget inte fanns någon
kultur i Tyskland, att man bara fick gå på konserter eller bio som vaccinerad person från en viss tidpunkt.
Om den federala regeringen glömmer att rapportera om dessa begränsningar av de mänskliga rättigheterna under
denna tid måste vi göra det. Och det är vad vi har gjort.
Och detta kommer att diskuteras med företrädare för den tyska regeringen och FN i Genève den 18 september.
Det är otroligt att våra politiker är helt tysta i sitt betänkande om dessa verkligen skandalösa restriktioner, om dessa
massiva - verkligen - kränkningar av de mänskliga rättigheterna och även, hur ska jag uttrycka det, när barn springer
omkring med masker, om den traumatisering som har ägt rum till följd av detta. Inget av detta har nämnts?
Inget av detta har nämnts.
Otroligt.
Exakt, du skulle kunna säga: Okej, på grund av pandemisituationen och på grund av virusets farliga natur har vi begränsat
följande rättigheter i följande utsträckning under denna tid.
Det kunde man ha sagt. Men den federala regeringen försökte inte ens rättfärdiga de åtgärder de
hade vidtagit, utan ignorerade dem helt och hållet.
De rapporterade inte om det över huvud taget. I en fotnot står det att det för närvarande finns
ett problem med många traumatiserade skolbarn.
Och i den här fotnoten hänvisar man sedan till en annan rapport, som har ytterligare en fotnot där man
säger att det möjligen kan bero på de här åtgärderna.
Men det var verkligen allt. Bortsett från det - om obligatorisk vaccination, om vaccinskador, om vaccindödsfall, om nudging-
och chockåtgärder, om de kulturella begränsningarna, om allt vi upplevde från 2020 till 2023 - inte ett ord, ingenting.
I stället berömmer sig den federala regeringen faktiskt för att ha lyckats införa ett könsanpassat språk och förhindra
diskriminering, eftersom människor som upplever att deras kön skiljer sig från det sätt på vilket det registrerades vid
födseln nu har möjlighet att ändra sitt kön och så vidare.
Det här var framgångarna eller nyhetsvärdet från 2018 till 2023.
Allt annat ingår inte i rapporten, i Förbundsrepublikens statsrapport.
Ja, det är otroligt. Och nu den 18:e är det en utfrågning, om jag har förstått det rätt -
från FN självt, från den här sociala kommittén?
Exakt, processen är att staterna, alla FN-stater som är inblandade, som har ratificerat denna sociala pakt.
De rapporterar om dessa olika områden.
Icke-statliga organisationer har då en tidsfrist och har tid på sig - i det här fallet var det till den 30 juni.
Den 30 juni, jag tror att vi lämnade in den den 28:e.
Ni har alltså fram till den 30 juni på er att lämna in denna så kallade parallella rapport, där ni tittar på den
federala regeringens, dvs. statens, rapport och sedan som icke-statlig organisation säger vad som saknas i marginalerna.
Cirka 20 icke-statliga organisationer från Tyskland har lämnat in sina parallella rapporter.
Ingen av de andra nämner något om corona.
Otroligt.
Så man får en känsla av att det här, naturligtvis, i huvudsak handlar om statligt finansierade icke-statliga
organisationer, så det är uppenbart att de är mer claqueurs än kritiska människorättsorganisationer.
Och de skickar in detta fram till denna punkt. Vi gjorde det också.
Och sedan, under en viss tidsperiod - jag tror att det är från slutet av augusti till den 3 oktober - jag tror att det är fem
stater i vårt område, förutom Förbundsrepubliken Tyskland - kommer en så kallad briefing att äga rum inför FN:s sociala kommitté.
Det innebär att vi mer eller mindre befinner oss i en stor sal, men den är stängd. Ingenting överförs till utsidan.
Och sedan rapporterar de om dessa frågor, som de icke-statliga organisationerna så att säga tar in och säger:
Var finns det fortfarande ett behov av att komma ikapp?
Och sedan görs en så kallad List of Issues.
Detta innebär att FN nu ger den tyska regeringen hemläxa, så att säga, om vad de behöver
ändra i framtiden, vad de behöver förbättra.
Och sedan ska det ses över igen om fem år: Höll de sig till det?
Har de förbättrat situationen för de mänskliga rättigheterna eller inte?
Så, om jag har förstått det rätt, herr Ludwig, så var ZAAVV praktiskt taget den enda organisation som uttryckte kritik?
Ja, precis som det var under coronaperioden.
Det fanns bara ett litet antal kritiker, människor som kritiserade den.
Nästan alla var av uppfattningen att vi har en allvarlig pandemi.
Och om vi får en allvarlig pandemi måste vi nu blint följa staten. Med andra ord, nästan lydigt.
Dessa regler får inte ifrågasättas, var mottot på den tiden. Måste vi lyda dem?
Och ja, alla fortsätter att göra det. Så vi är fortfarande i den här berättelsen.
Och en väsentlig del av vår parallella rapport är att vi har utarbetat mycket, mycket
tydligt hur denna chockstrategi användes.
Människor har blivit chockade, och chocken har fortfarande effekt.
Och ett av kraven - så vi ställer också krav i den här rapporten, ni kan sedan ställa krav som måste genomföras.
Och ett av våra krav är att chockstrategier förbjuds, att FN i praktiken säger att chockstrategier alltid
betraktas som en kränkning av de mänskliga rättigheterna, som ett brott mot mänskligheten.
Om staten med chockstrategi, vilket var mottot här:
Dina morföräldrar kommer att kvävas om du inte följer reglerna. Sedan gick det vidare till barnen och så vidare.
Så om staten sätter människor under chock, som de här bilderna från Kina, den från Bergamo, som har gått till
historien som bilderna från Bergamo, påståendena att om du inte följer de här reglerna kommer många människor att dö.
Sedan dör mor- och farföräldrarna, sedan kvävs du av ångest och så vidare.
Allt är en chockstrategi. Och om staten använder denna chockstrategi för att påverka sina medborgare,
det kallas nudging, att knuffa dem i en viss riktning, så kommer folk naturligtvis att följa efter.
Och som vi vet skapas en reaktion i hjärnan, som sedan leder till att människor plötsligt blir lydiga och mer eller mindre
inte längre ifrågasätter kritiska åtgärder utan i stället, vilket vi också har upplevt, plötsligt förföljer kritikerna.
Så vad har vi upplevt, med husrannsakningar, kriminaliseringar och så vidare, och även med
offentliga kriminaliseringar i medierna och så vidare.
Och det sker genom den här chockstrategin. Och vi måste förbjuda det.
Vi måste se till att staten inte längre tillåts försöka påverka befolkningen på det här sättet.
Och vilka utsikter till framgång ser du för att staten ska förändras?
Så vad exakt är det som kommer att hända? Kanske kommer han att få en katalog med åtgärder för vad han bör ändra på
i framtiden? Eller hur kommer det att se ut i praktiken?
Exakt, det kommer att finnas en åtgärdskatalog där dessa kritiska punkter beskrivs.
Vi har redan uppnått mycket.
Vi har lämnat in den parallella rapporten, den parallella rapporten är erkänd.
Den finns publicerad på FN:s hemsida, så ni kan se den, ni kan läsa den där.
Vi var inbjudna dit som en icke-statlig organisation - enligt min mening den enda icke-statliga organisationen i
Tyskland som kämpar för individuella mänskliga rättigheter.
Alla andra gör uppenbarligen inte det.
Vi kommer att vara på plats i detta briefingrum, i denna sal, där detta diskuteras.
Med andra ord konfronteras den federala regeringen i praktiken med våra punkter.
Detta omfattar till exempel det faktum att (Prof Dr Denis) Rancourt i en studie fann att 17 miljoner människor
världen över kommer att ha dött av vaccinet i slutet av 2022.
Det är en viktig punkt där vi måste säga:
Något har införts här, till och med med våld, som bevisligen har orsakat 17 miljoner människors död över hela världen.
Jag menar 17 miljoner människor - när i historien har 17 miljoner människor dött till följd av
statliga åtgärder? Ja, man kan inte glömma allt det.
Och det betyder att vi har kommit dit. Vi är erkända där.
Vi kan framföra våra synpunkter. Och det är ytterligare en bit av mosaiken i processen för klargörande och omvärdering.
Ja, vi informerar om det, bland annat via FN.
De punkter vi tar upp, som alla stöds av vetenskapliga bevis, måste erkännas.
Du måste diskutera det med oss. Och vid någon tidpunkt kan du inte längre lägga dem åt sidan.
Och du sa meningen: Staten får inte döda människor.
Jag har fortfarande en andra uppsättning:
Brott mot mänskligheten eller brott mot mänskligheten preskriberas aldrig.
Så det vi gör nu är nästa steg.
Vi hade lämnat in en brottsanmälan. Naturligtvis avvisades de.
Vi hade antagit detta, men det är också ett nödvändigt steg för att kunna väcka åtal i Haag.
Nu får vi än en gång detta vetenskapligt och även politiskt analyserat och manifesterat att dessa
handlingar ägde rum och att det också fick konsekvenser.
Och nästa steg blir att åtala dessa brott och ställa dem som har begått dem till svars.
Så vi går alltid ett steg längre. Det är också en del av det.
Det är verkligen svårt att tro.
I rapporten från vår regering nämndes inte ens till exempel protokollen från Robert Koch-institutet, som har offentliggjorts,
att det aldrig fanns något medicinskt krav på dessa åtgärder.
Så detta är rent politiskt motiverat, eftersom det inte har nämnts över huvud taget.
Själva det faktum att Robert Koch-protokollen var tvungna att offentliggöras, att regeringen inte på eget initiativ sa,
titta, här är vår rapport, så att säga, om hur vi tänkte vid den tidpunkten, hur vi agerade, vilken situation vi befann oss i.
Och efter att de släpptes var de alla mörklagda.
Så de vi känner till, Robert Koch-protokollen, har läckt ut.
Ja, de som inte är censurerade, där vi verkligen kan läsa vad som hände. Och det är inget att skriva hem om.
Man kan se det... Vi har alltid fått höra: följ vetenskapen, lita på vetenskapen!
RKI-protokollen har också återställt lite av förtroendet här, nämligen:
Lita på vetenskapen, eftersom vetenskap är diskurs, motsägelse och tvist.
Och detta har faktiskt ägt rum på RKI.
Och det var då politiskt påtvingat att denna tvist, den vetenskapliga tvisten och de vetenskapliga
rönen inte genomfördes, utan politiska åtgärder vidtogs.
För övrigt ser vi också detta i... En del av detta betänkande handlar om hur STIKO,
Ständiga kommittén för vaccinationer, arbetar.
Ständiga kommittén för vaccinering är i grunden ett organ där professorer sitter för att kunna visa upp en viss
ställning eller ett visst erkännande i sina meritförteckningar.
Vi är med i denna ständiga vaccinationskommitté, men den ständiga vaccinationskommittén är ett rent politiskt dominerat
organ, där besluten i slutändan inte fattas på grundval av vetenskaplig kunskap, utan på grundval av politisk kunskap.
Och RKI-protokollen har också avslöjat detta.
Och naturligtvis vill den tyska regeringen inte ha med det i en rapport som denna, för då kan man se att dessa
brott mot de mänskliga rättigheterna inte ens skedde av god vilja, utan faktiskt av politisk övertygelse.
Tja, ur medborgarnas synvinkel är det så det är.
Staten sopar hela det här förflutna under mattan.
De statliga och icke-statliga organisationerna, jag skulle säga de tjugo som lämnar in sina rapporter, det finns
bara en som bara har höjt sitt finger och sagt: Inte så här!
Ett brott har ägt rum. Det är nästan - låt mig uttrycka det så här - som David mot Goliat, eller hur?
En stor övervikt av avvikande röster eller där du är, du måste arbeta dig igenom.
Hur kan en medborgare som jag stödja ert arbete så att det blir viktigare, så att människor blir mer medvetna om behovet av att
komma till rätta med dessa brott och förhindra ytterligare brott?
Så först och främst kan du naturligtvis stödja oss genom att bli en stödjande medlem.
Så vi har många stödjande medlemmar. Vi har inrättat ZAAVV som ett center.
Det finns en fadderförening där man kan bli faddermedlem och då kan man stödja arbetet ekonomiskt
med, tror jag, tio euro i månaden som faddermedlem.
För naturligtvis är det alltid kostnader inblandade.
Så att resa till Genève nu, till exempel, och vara på plats i Genève kostar pengar.
Att utarbeta en rapport som denna, som tog över ett halvt år, att sitta tillsammans om och om igen, att
intervjua experter och så vidare, kostar också pengar.
Så en möjlighet är att du faktiskt kan stödja det ekonomiskt och genom ett sponsrande medlemskap.
Annars har vi också möjligheter till samarbete.
Så vi har olika kommittéer, vi har olika organisationer.
Så vi bygger på fyra delområden i denna ZAAVV.
Ni nämnde det tidigare: klargörande, omprövning, rättsliga åtgärder och förebyggande åtgärder.
Vi har kvasi-underorganisationer för vart och ett av dessa områden, som arbetar inom olika områden.
De skapar t.ex. flygblad, vykort, information, pressmeddelanden och så vidare.
Vi har möjlighet att se detta på ZAAVV:s webbplats : Där kan du beskriva dina egna erfarenheter.
Du kan praktiskt taget rapportera fall själv, vad du själv har upplevt - om du blev förföljd vid
demonstrationer, om du inte fick gå på en konsert.
Alla dessa saker som du själv har upplevt kan registreras där via ett registreringsformulär .
För om man åker till Haag... Det finns redan en brottsanmälan i Haag, som de två människorättsförsvararna, som i huvudsak
skrev rapporten tillsammans med mig, redan har lämnat in.
Det finns ett ärendenummer, det finns redan en brottsanmälan i Haag, och vi fortsätter att lämna in fler.
Detta innebär att närhelst vi har nya fall, närhelst vi har fler vaccinoffer, närhelst vi har sekundära skador
och så vidare, måste Haag så att säga få massorna med sig.
Det innebär att Haag behöver mycket information, och vi kan tillhandahålla den.
Så du kan ge ZAAVV informationen, du kan skicka dokument till oss.
Vi har nu ett underbart serversystem där man kan skicka in videor och dokument.
Du är välkommen att skicka allt du har upplevt under Corona-perioden till ZAAVV, gå bara till ZAAVV:s
webbplats (www.zaavv.com), så kommer du att se det.
Det är bara att ladda upp saker där, ladda upp filer eller skicka dem via e-post.
Och som jag sa, vi har ett dokumentationssystem där vi gör allt läsbart. Varje video transkriberas omedelbart.
Med andra ord kan vi använda en sökfunktion, så att säga, för att göra det möjligt för jurister och forskare att söka
igenom många, många saker som hände under coronavirusperioden.
Videor, som jag sa, dokument, filer, information, naturligtvis alla dessa nudging- och chockstrategibrev.
Allt detta kommer att samlas in, dokumenteras och läggas in i en tidslinje så att vi kan bearbeta det för framtida
generationer och ha det tillgängligt för akademisk forskning.
Och det betyder att vi kan ha alla våra egna upplevelser.
Jag har till exempel en gång gjort en vädjan. Vem som helst, inklusive du, kan göra det.
Mycket viktigt är att du tar en video med din mobiltelefon. Alla har en mobiltelefon nuförtiden.
Placera din mobiltelefon framför dig, spela in en video eller berätta för någon om vad du upplevde mellan 2020 och 2023.
Det är mycket viktigt, för annars har vi bara muntlig historia via vad mainstreammedierna eller
mainstreammedierna i tidningar, tv och så vidare rapporterar.
Det är bättre om människor (berättar) själva.
Vi vet detta från nationalsocialismens tid - vi ser alltid många gamla människor nu som har rapporterat som samtida vittnen.
Och nu, i modern tid, kan vi alla själva vara tidsvittnen, helt enkelt spela in det på video, berätta vår
egen historia och skicka den till ZAAVV, ladda upp den.
Och varje röst är helt enkelt en vikt i er oro, i vår gemensamma oro för omprövning, förebyggande och framför allt för att något
sådant här inte ska hända igen. Det ger också tyngd åt det hela.
Ja, även för framtiden. Exakt, det finns vikt i alla fall.
Vi arbetar alltså mot målet - som för övrigt också är ett av de andra kraven i vår parallella rapport - att vi
vill att det ska finnas en så kallad sanningskommission.
Vad är det här, sanningskommissionen?
Sanningskommission är ett etablerat begrepp även inom FN.
Vi har med andra ord sett brott mot mänskliga rättigheter som i Rwanda eller i Sydafrika, där en så kallad
sanningskommission tillsattes efter apartheids avskaffande.
En sanningskommission innebär att de drabbade sätter sig ner tillsammans. Vad är det vi upplever nu?
Vi har undersökningskommittéer, undersökningskommissioner och så vidare.
Det innebär att gärningsmännen faktiskt sätter sig ner tillsammans och diskuterar vad som hände då.
Var äger offren rum? Ja, det kommer att finnas några experter, men det är allt.
Men var är de människor som drabbades? Var äger detta rum?
Eftersom de människor som påverkas har upplevt detta på plats.
Och enligt min mening behöver vi en sanningskommission i varje distrikt, i varje kommun, där sanningen hanteras.
Vad hände egentligen under den här tiden? Vilka deltog? Vem deltog och på vilket sätt?
Hälsovårdsmyndigheterna deltog, skolorna deltog, skoladministratörerna deltog, arbetsgivarna
deltog, polisen deltog, församlingsmyndigheterna deltog.
Alla deltog och diskriminerade människor, förtryckta människor som egentligen bara kritiskt granskade, är allt vi hör här sant?
Och detta måste ske på plats i så kallade sanningskommissioner.
Så det betyder att det inte behöver vara ... - som jag sa, undersökningskommittéerna och
undersökningskommissionen är alla bra och bra.
Men vi behöver lokala kommissioner där förövare och offer sitter runt ett bord och diskuterar med varandra, där man
verkligen analyserar vad som faktiskt hände, där förövarna också berättar varför de kom att göra det de gjorde.
Sedan är vi tillbaka till chockstrategin, till nudging, där de säger att vi trodde på allt.
Och att man sedan utvecklar nya regler för samlevnad och säger: "Okej, var kan jag installera brandväggar?".
Hur kan jag se till att det här aldrig händer igen?
Och dessa sanningskommissioner, vem tar initiativ till dem? Hur kommer de till stånd?
Sanningskommissioner kan inledas på olika sätt.
Vi vänder oss nu till FN med tanken att FN ska göra detta till ett slags krav på den federala
regeringen, att vi i princip ska ställa medel till förfogande.
Så i princip kan man göra detta på delstatsnivå, dvs. på federal delstatsnivå eller till och med på federal nivå, man kan
säga att vi tillhandahåller ... - i stället för att nu investera ytterligare 15 miljoner i att främja demokrati ...
Det är just dessa icke-statliga organisationer som sedan ställer sig upp och säger att
vi egentligen inte har något att kritisera.
Vi får pengar från staten, allt är bra.
Det faktum att dessa 15 miljoner, som de nu vill öka, inte används för att fortsätta att investera i
demokratifrämjande åtgärder, denna så kallade demokrati...
Det är inte demokratin som främjas, utan vår demokrati - det är två olika begrepp.
Vi kan till exempel ta dessa pengar och säga att de ska göras tillgängliga för organisationer eller
personer som inrättar en lokal sanningskommission.
Och sedan sitter man faktiskt på plats, man säger, okej, vi går till stadshuset eller stadshuset,
beroende på var det finns plats. Och alla kan delta.
Vi gör nu ett program här och säger: Okej, vad har vi upplevt under de här åren?
Vad upplevde jag? Hur upplevde jag det?
Vad hände med mig? Vad hände med mina barn? Vilken press var jag tvungen att utstå?
Och sedan sitter man tillsammans, inte så att man dömer varandra eller något sådant, utan man säger först: "Låt oss
rapportera om vad som hände. Hur kom vi fram till det här?
Och så går man igenom det. Och sedan dras slutsatser.
Det skulle vara en sanningskommission. Och den skulle också äga rum under FN:s överinseende, till exempel, så
att FN ser till att den är rättvis och inte ensidig, i stil med att vi gjorde allt rätt.
Och ZAAVV har nu också lagt fram ett förslag till FN i sin rapport om att det borde finnas dessa sanningskommissioner.
Vi kan ställa krav. Vi kan praktiskt taget säga vad vi vill ska hända nu.
Och detta inkluderar inrättande av sanningskommissioner. Detta inkluderar ett omedelbart stopp för mRNA-vaccinationer.
Detta inkluderar ett förbud mot nudging. Detta inkluderar en tydlig bestämmelse om att kultur aldrig får förbjudas igen.
Kultur har alltid en kärna av motstånd.
Så kultur, konst och kultur innehåller alltid idén om vad som skulle kunna vara och har
därför alltid något motståndskraftigt över sig.
Jag tror att det fanns en anledning till det.
Jag tror att ni i början sa att dessa åtgärder fanns över hela världen. Det är inte sant.
Så det var bara begränsat, i huvudsak till västländerna, dessa åtgärder, till och med dessa drastiska åtgärder, med
andra ord till industriländerna. Och det var väldigt annorlunda.
I Oxfords Stringency Index har Tyskland alltid legat i framkant.
I Spanien, till exempel, har kulturevenemang aldrig förbjudits eftersom kulturen i Spanien
också är inskriven i den spanska konstitutionen.
Och det betyder att det alltid måste finnas konserter, och att människor alltid måste ha rätt att gå
på konserter, kulturevenemang, museer och så vidare.
Och jag tror att man bara kan bygga ett totalitärt samhälle om man förbjuder konst.
Eller när folk försöker förbjuda tillgång till konst. Och det är vad som hände.
Och det är därför ett av våra viktigaste krav är att konst och kultur aldrig mer ska förbjudas i den här formen,
att tillgången till den aldrig mer ska förbjudas på det sätt som vi har upplevt under de här tre åren.
Mycket intressant.
Och naturligtvis utbildning. Utbildningen har begränsats.
Eleverna kunde inte längre gå till skolan.
Och denna så kallade distansutbildning ägde inte rum, eller kunde i princip inte äga rum.
Om skolan: det väsentliga med skolan är mötet mellan människor och inte att sitta någonstans vid en
apparat och ta till sig någon form av utbildning.
Men det är också det här att komma samman, det mellanmänskliga samspelet.
Och något sådant här får aldrig förbjudas igen. Det får aldrig hända igen.
Och det är också en del av processen att ha den här sanningskommissionen som ett steg, där till exempel eleverna kan
beskriva hur de faktiskt kände sig under den här tiden, hur de känner sig än idag, så att det blir tydligare
för samhället: Vi får aldrig göra något liknande igen!
Ja, mycket intressant. Underbart.
Så detta är också nyckeln till att komma till rätta med brotten och förhindra ytterligare brott, och är därför också
en del av dessa sanningskommissioner som nu bör inrättas.
Och jag tror att vår intervju i dag, vår diskussion i dag, också är viktig information, också för medborgarna.
Att något sådant här ska införas så att folk vet att det är absolut nödvändigt.
Ja, det måste budskapet vara. Så mottot under pandemin var att dessa regler inte får ifrågasättas.
Och vi motsätter oss detta - som ni kan se här på min T-shirt: frihet börjar med ett nej - regler måste alltid ifrågasättas.
Du måste alltid säga nej. Frihet är när någon kan säga nej utan att behöva vara rädd för negativa
konsekvenser. För alla måste kunna göra det för sig själva.
Och människor måste lära sig att de har betydligt mer makt än de tidigare trott.
Folk tror helt enkelt att vi ger makt till våra representanter och att de kommer att göra det rätta.
Och när sådan felaktig information kommer, när en sådan nudging-strategi kommer, när chockstrategier kommer, då följer
människor helt enkelt blint och är inte ens medvetna om den makt de faktiskt har i sina händer för att förändra saker och ting.
Under coronapandemin har vi sett att människor verkligen kan styra politiken och förändra sociala förhållanden
genom demonstrationer, genom måndagsdemonstrationerna.
Och dessa sanningskommissioner bör också tjäna till att få människor att inse att en stat alltid är
baserad på folket, och att folket faktiskt har makten i sina händer om de inte ger upp den.
Och det innebär att vara sann mot sig själv och säga nej när man inser att något är fel och säga: "Jag tänker
inte vara med på det här, jag tänker inte göra det här.
Det är ett viktigt budskap. Och detta kan naturligtvis också stärkas av dessa sanningskommissioner.
Och det är klart att en regering, en stats representanter, som nu har makten i sina händer, naturligtvis inte vill ha det så.
För den största faran för företrädarna är att folk inser att vi faktiskt inte behöver göra det här.
Vi behöver inte gå med på det du säger åt oss att göra.
Och det borde vara budskapet. Budskapet borde faktiskt vara:
En stat fungerar när människorna i denna stat är medvetna om sin makt, sina möjligheter och också utnyttjar dessa möjligheter.
Och det är förresten kanske också en del av vår, den här sociala, den här parallella rapporten som vi har lämnat in...
Som ni kanske har märkt har man försökt ersätta de individuella mänskliga
rättigheterna, som är verkställbara, med begreppet etik.
Vi måste vara mycket försiktiga så att vi inte använder termen etik.
Man har etiska kommittéer, och de etiska kommittéerna har plötsligt dikterat vad man får
och inte får göra och vad som är rätt och fel.
Den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna och dessa två konventioner talar om för oss vad som är rätt och fel.
Nämligen individuella mänskliga rättigheter som jag har: Jag har rätt till mitt liv.
Jag har rätt att leva mitt liv fritt.
Jag har rätt att samlas. Jag har rätt till egendom.
Jag har rätt att välja det arbete jag vill ha.
Jag har rätt att uppfostra mina barn på det sätt jag vill och så vidare.
Naturligtvis har barnen i sin tur rätt att inte bli slagna. Allt detta är individuella rättigheter.
Och jag kan också stämma för och hävda dessa individuella rättigheter inför olika institutioner och mot staten.
Etik är något kollektivt. Etik är plötsligt beskrivningen - ja, det är helt rätt att underkasta sig
statens regler för då får vi det alla bättre och så vidare.
Och plötsligt hamnar den individuella rätten till utbildning, till arbete, till allt det jag just
nämnde, och framför allt till min värdighet, i skymundan.
Och det är därför vi har sagt, också i ett krav i den här rapporten, att vi inte ska ersätta mänskliga
rättigheter, individuella mänskliga rättigheter, med etik.
Ja, berätta för mig, genom tvivelaktig etik, var plötsligt individuella rättigheter eller mänsklig
värdighet plötsligt blir förhandlingsbara trots allt.
En gång i tiden ja, precis.
Bra. Jag tror att det sammanfattar allt som du tänker på.
Vi kommer att hålla oss uppdaterade tillsammans. Vi kommer också att fortsätta att rapportera om ert arbete.
Återigen, tack så mycket för att du tog dig tid för den här intervjun.
Ja, tack så mycket för att jag fick komma hit.
Varje gång du vidarebefordrar en Kla.TV-video bidrar du på ett avgörande sätt till att avslöja medielögner och krigshets.
Mänskligheten ska inte längre lämnas i mörkret.