2025. október 3-5. között itt, a Weimar melletti Apoldában rendezték meg az Új Demokratikus Szabályok Kongresszusát.
A szövetségek Deutschland steht auf, Wabeo, a ZAAVV, a Klagepaten és a Freiheit beginnt mit Nein meghívást kaptak.
A különböző politikai irányzatokat, kezdeményezéseket és mozgalmakat képviselő mintegy 90 résztvevővel megvitatták
a jelenlegi társadalmi, politikai és strukturális problémákat, és végül két lehetséges megoldásról állapodtak meg. .
Ez egy olyan szavazási eljárás, amely nem az igen, hanem a nem alapján történik. A Kla.TV
megörökítette az Ön számára a benyomásokat.
Az első kérdésem, honnan jöttél?
Augsburgból.
A Hochtaunus kerületből származom.
Berlin mellől.
Brandenburgból származom, pontosan Berlin északi részéről.
Frankfurt am Mainból jöttem.
Bochumból, a Ruhr-vidékről származom.
Frankfurt am Mainból jöttem.
Bajorországból, Felső-Frankföldről származom.
Mi motiválta Önt, hogy eljöjjön erre a kongresszusra?
Igen, az alulról jöttem, és csak szerettem volna sok emberrel beszélgetni a demokrácia
témájáról és arról, hogyan tudunk együtt előrehaladni.
Nos, már sok éve ellenállunk, és most itt az ideje, hogy egy jobb társadalmat hozzunk létre, és ezért
voltunk itt ezen a hétvégén, hogy lássuk, mi lehetséges.
Ami engem a legjobban megmozgat, az az alulról jövő demokrácia kérdése, és az a forma, amelyben a vélemények ezen a
kongresszuson megjelennek, mert most először van egy széles körű eltérés attól az elképzeléstől, hogy
gyakorlatilag van egy pódium az elején, és a tömegek véleményét a pódiumon ülők határozzák meg előre.
Ez az első alkalom, hogy struktúrákat használtunk arra, hogy összegyűjtsük a kongresszus
egyéni véleményeit, majd konszenzusra jussunk.
A konszenzus arra a folyamatra utal, amelynek során egy csoport közös, elfogadott véleményre - konszenzusra - jut.
A hagyományos többségi szavazással ellentétben a rendszerszintű konszenzus nem azt a megoldást keresi, amelyik a
legtöbb támogató szavazatot kapja, hanem azt, amelyik a csoporton belül a legkisebb ellenállást váltja ki.
Ez elősegíti a befogadó, fenntartható döntéseket, amelyekben a csendes vagy kritikus hangok is meghallgatásra találnak.
Látjuk, hogy a demokráciánk már nem a mi demokráciánk.
És új utat akarunk találni a demokrácia újbóli bevezetésére.
A történelmi pillanatok néha egyáltalán nem tűnnek történelmi pillanatoknak.
Hát, nem Hollywoodban vagyunk, senki sem jött tegnap "fanfárokkal".
Az egész lakosság nem állt hirtelen kint a folyosón, és nem áramlott be ide, és nem mondta, hogy most már történt valami.
Az egésznek a hőse - ne is tudd, ki a hős - te vagy az!
Nem volt reflektorfényben, és mindenki felnézett rá, és azt mondta, most valami megváltozott.
Tegnap azonban történelmi esemény történt.
Erre csak akkor van esélyünk, ha nem hagyjuk magunkat elterelni, és ha nem pusztítjuk el magunkat.
És amit ma tettünk, vagy inkább amit a két nap alatt tettünk, az az, hogy most
elkezdtünk egy kísérletet arra, hogy ezt áthúzzuk .
És azt mondani, hogy a változásra irányuló energiánk kizárólag a hatalmi központok ellen irányul.
Nevezetesen azzal, hogy azt mondjuk, hogy amit teszünk, nevezetesen a népszavazások csökkentéséről hozott
döntésünkkel , az a hatalmat az emberek kezébe adjuk.
Elvesszük tőlük a hatalmat, és magunkhoz visszük.
És erre csak akkor van esélyünk, ha nem hagyjuk magunkat elvonatkoztatni, és ha nem tesszük tönkre magunkat.
Minden, amit mondunk, törzsasztal, ha nincs erőnk megvalósítani azt, ami eszmei szinten van.
Erről döntöttünk itt tegnap.
Most Ralf Ludwig, a kongresszus egyik kezdeményezője áll mellettem.
Szintén kérdésem, hogy mi a célja ennek a kongresszusnak?
Ennek a kongresszusnak az a célja, hogy a sok különböző frakciót, amelyeknek mind nagy és fontos politikai kérdései vannak,
egyesítse, hogy megtalálják a közös témát, az összes politikai csoport közös értelmét, és azt együtt fogalmazzák meg.
Ezt már megtettük, nevezetesen, hogy fel kell tennünk a hatalom kérdését.
Hogy bármilyen kérdésünk is van, ezt a kérdést csak akkor tudjuk megvalósítani, ha az országban élő emberek, egy
ország polgárai a politikai hatalmat is birtokában vannak.
Ez végső soron azt jelenti, hogy maga dönthet politikai kérdésekben.
És hogyan sikerült kijönnie a különböző szervezetekkel, véleményekkel és személyiségekkel?
Nos, mint láthatják, ma van az utolsó nap. Már nagyjából végeztem is.
Sok erős személyiség van itt, erős emberek, akiknek természetesen fontos problémáik is vannak. És ez egy kemény
vita volt, és nem mindig könnyű, de ennek így kell lennie.
De végül is jó eredményt értünk el, mert úgy gondolom, hogy mindenki megértette, hogy ez az egy alapvető kérdés, nevezetesen,
hogy a témájuk megvalósításához politikai döntéshozatali hatalommal kell rendelkezniük, hogy ez a
legfontosabb kérdés mindenki számára, hogy ez, ahogy mondtam, az alapvető kérdés mindenki számára.
És ez csodálatosan működött. És azt hiszem, ez az izgalmas benne: mindenki folytathatja a saját dolgát, a saját személyiségét,
a saját módját, és csak egy másik témát adunk hozzá, mindenki mással együtt, nevezetesen a hatalom kérdését.
Itt áll mellettem Stephanie Tsomakaeva, a kongresszus egyik szervezője.
Az első kérdésem az, hogy mi a célja ennek a kongresszusnak?
Igen, jó napot, köszönöm, hogy itt van.
A kongresszuson nem az a célunk, hogy új demokratikus szabályokat fogadjunk el, hanem az, hogy konszenzusra jussunk.
Itt találkoztunk különböző kezdeményezések, csoportok, egyszerűen a téma iránt érdeklődő emberekkel, hogy kiderítsük, hogyan tudjuk
a döntéshozatali hatalmat a parlamentek döntéshozóitól a néphez juttatni, hogyan tudunk mi magunk dönteni, és hogyan
tudjuk ezeket a szabályokat a törvény által előírt normális módon vagy a törvénynek megfelelően megváltoztatni.
Igen, köszönöm. És milyen volt itt a különböző mozgalmakkal és elmékkel és véleményekkel konszenzusra jutni?
Igen, ez valóban kihívás, sőt, azt mondanám, hogy tanulási folyamat.
A konszenzusos szavazás alapvetően különbözik az "igen" vagy "nem" szavazástól.
Mindenképpen megvan az az előnye, hogy nem kell szétválni.
Mi még mindig egy olyan csoport vagyunk, amely családnak érzi magát, még akkor is, ha itt nagyon
ellentmondásos vitákat folytattunk, és sok érzelemmel is.
De természetesen megvan az a probléma, hogy megtaláljuk a megfogalmazást és pontosan megértsük a kérdéseket, azaz valóban
megértsük egymást, és hogy meghallgassuk egymást, és időt és teret adjunk magunknak a
megfogalmazás megtalálására, ami igazi kihívás.
Aztán ott van az is, hogy már nem mondod meg, hogy mit támogatsz, igent mondasz ott, ahol nincs ellenvetésed.
Aztán a kezeddel csinálod. És ez egy másik kihívás, mert az emberek nem szoktak ilyet csinálni.
És ez volt a tegnap esti gyakorlat.
Hogyan kell ezt most megtennem? Így kell csinálnom, vagy így és vagy így kell csinálnom?
Igen, szerintem ez egy csodálatos tanulási folyamat, amely megmutatta, hogy nagyon különböző emberekkel is meg lehet találni
a megoldást, és nem kell vitatkozni, nem kell elpusztítani egymást, nem kell harcba szállni, ahogyan az a politikában
gyakran előfordul, ami végül minden bizonnyal egy sokkal békésebb világhoz fog vezetni mindannyiunk számára, ha ezt
kivisszük a világba, és elkezdünk valóban konszenzusra jutni nagy politikai szinten. És ez volt itt a kezdet.
Igen, köszönöm szépen. És mi a személyes következtetése ebből a kongresszusból?
Igen, nagyon izgalmasnak találtam. Én magam is eléggé ki vagyok ütve.
Először is, nagyon megerőltető volt számomra, de megérte az erőfeszítést.
És azt hiszem, történelmi pillanatot éltünk át ma, tegnap, amikor erről döntöttünk, mert sikerült összehoznunk
nagyon sok különböző embert, szervezetet és csoportot. És a következtetésem nagyon pozitív.
Hiszem, hogy most már haladunk előre, és hogy most már olyan lendületet fogunk kialakítani, amely a lakosságban meglévő, a
változásra irányuló energiához vezet, hogy a lakosság most már a saját kezébe vegye a politikai döntéshozatali hatalmat.
És milyen szempontból történelmi? Mi volt olyan különleges azokban a napokban?
Történelmileg soha nem volt semmi ilyesmi, mindenki mindig csak az egyéni ügyeivel próbált politikai pontokat
szerezni, és azt hitte, hogy az egyéni ügyei elegendőek ahhoz, hogy valamit megváltoztasson.
De ezt mi is belátjuk. Tízezrekkel, százezrekkel vonulhatunk az utcára a háború ellen, és a politikusok mégis
úgy tesznek, mintha ezek az emberek ott sem lennének. Ugyanez volt a koronavírus idején is.
Több százezer emberrel az utcára vonultunk, és az intézkedéseket végrehajtották. Egyszerűen folytattuk.
És a történelmi dolog most az, hogy ezek a szervezetek felismerték és megértették ezt, ideológiákon átívelően,
igen, tehát politikailag, ideológiailag teljesen átívelően.
Nem számít, hogy az emberek hol állnak, ők ezt felismerték.
Most lakosságként egyesülnünk kell, és a saját kezünkbe kell vennünk a hatalmat.
És ha a mi kezünkben van a hatalom, akkor újra tudunk vitatkozni az egyes kérdésekről, mert akkor már nem csak a törzsasztalnál
ülünk, hanem ott vagyunk a sűrűjében, és dönthetünk.
És ez csak történelmi, hogy az emberek megértették.
Már nem akarjuk, hogy a hatalom ott fent legyen. Azt akarjuk, hogy a hatalom a mi kezünkben legyen.
Szeretnék még egyszer utalni a WABEO-ra.
A WABEO lesz az egyik legfontosabb szervezet a népszavazások szempontjából, mivel a WABEO
felelős a választások általános ellenőrzéséért.
És természetesen az országos lefedettség azt is jelenti, hogy figyelemmel kell kísérnünk a népszavazások megszámlálását, mert
az egyik kockázat, amivel szembe kell néznünk, hogy a megszámláláskor szoros vereséget
szenvedhetünk, ha nem figyelünk oda, hogyan számolják meg őket.
Mi tetszett Önnek ezekben a napokban?
Igen, a rendszerszintű konszenzus, mint elv, és néha az is, hogy egy nagyon nagy csoport egyetért
valamiben, hogy egy bizonyos úton kell haladni.
Ha ez tényleg lendületet kap és megvalósul, akkor ez tényleg kifizetődő lesz.
Az ötlet, hogy mindannyian magunk dolgozhattunk együtt, és hogy nem voltak előadók, akik mindent diktáltak.
Jó volt megismerni, hogyan működik a konszenzus, hogyan működik, és hogy ennyi ember valóban részt vett ötletekkel, javaslatokkal,
az ötletelés értelmében, hogy egy-két-három nevezőt találjunk.
Mit tehetünk valójában? Mi a legésszerűbb, amit tehetünk, hogy hazánkat visszatereljük a helyes útra?
Hogy itt annyi éber elme van, akiket valóban érdekel a közös munka, a megoldások kidolgozása és gyakorlati megvalósítása.
A konszenzus gondolata, bár az alapban vagyok, egyáltalán nem volt világos számomra a múltban.
Így mélyült el a benyomásom arról, hogy mennyire jól működik a konszenzus.
És nagyon motivált vagyok az előttünk álló munkára, és újult optimizmussal várom, hogy előrelépést érjünk el.
Mit veszel ki személy szerint ezekből a napokból?
Hogy sok elkötelezett ember van, akik pozitívan akarnak hozzájárulni a demokráciához.
Hogy lehetséges bizonyos témákban megegyezni, ahol konszenzus van, és ahol a vitakultúra valóban nagyon-nagyon
jó lehet ezek között a nagyon különböző emberek között.
Már tudom, mit kell tennem, és ezt fogom is tenni.
És személy szerint mindig jó, ha az ember olyan emberekkel találkozik, mint itt, akik mind nagyon aktívak.
A hálózatépítés mindig fontos, az újbóli találkozás, az eszmecsere.
Sok új kapcsolat, kedves emberek, akikkel itt találkoztam.
Ahogy az előbb mondtam, nem könnyű egy új társadalmon dolgozni, már vannak demokratikus
eszközeink, de az akadályok nagyon magasak.
És ezek csökkentésén kell dolgoznunk.
Az én tanulságom az, hogy vigyáznunk kell, hogy ne merüljünk el a figyelemelterelésben, és ne tegyük tönkre egymást, hanem a
demokrácia újbóli bevezetésének céljára kell összpontosítanunk.
Szóval, a végére értünk. Mi lesz ennek a három napnak az eredménye?
Igen, ennek a három napnak az eredménye az, hogy munkacsoportokat hoztunk létre, hogy most ezekkel a munkacsoportokkal
akarjuk megvalósítani az alkotmánymódosítások témáját, az alkotmánymódosításokat a szövetségi államokban.
Azt hiszem, összesen hét munkacsoportot hoztunk létre.
Most tehát itt az ideje, hogy megteremtsük a technikai infrastruktúrát, a személyzeti infrastruktúrát, a
marketinget, a közügyeket, a kockázatelemzést, más szóval mindazokat a kérdéseket, amelyek most napirenden vannak.
Természetesen a finanszírozás, a finanszírozás biztonsága, és természetesen az összes kérdés jogi kezelése, mert vannak bizonyos
követelmények arra vonatkozóan, hogy hogyan kell ezt megtenni.
Most tehát a gyakorlati megvalósítás felé haladunk, hogy úgy mondjam.
És mikor folytatódik?
Nos, a munkacsoportok azonnal megkezdik az üléseket.
És most megállapodtunk abban, hogy a kongresszust online folytatjuk, kéthavonta egy nagy plenáris ülés formájában.
Meglátjuk, hogy a határidők továbbra is maradnak-e, vagy rövidebbek vagy hosszabbak lesznek.
És úgy gondolom, hogy jövőre, úgy fél év múlva, ismét megrendezzük a következő analóg kongresszust.
Igen, köszönjük a szervezést, a mi nevünkben is mindazoknak, akik hozzájárultak.
Igen, köszönöm, hogy ott voltál és beszámoltál róla. Köszönöm szépen!
Kla.TV. Ingyenes, független, cenzúrázatlan.