2025. gada 3.-5. oktobrī Apoldā pie Veimāras notika Jauno demokrātisko noteikumu kongress.
Asociācijas Deutschland steht auf, Wabeo, ZAAVV, Klagepaten un Freiheit beginnt mit Nein bija uzaicinājusi.
Aptuveni 90 dalībnieki no dažādiem politiskajiem virzieniem, iniciatīvām un kustībām apsprieda pašreizējās sociālās,
politiskās un strukturālās problēmas, un noslēgumā tika panākta vienošanās par diviem iespējamiem risinājumiem.
Šī ir balsošanas procedūra, kuras pamatā ir nevis "jā", bet gan "nē". Kla.TV ir apkopojis jūsu iespaidus.
Mans pirmais jautājums - no kurienes jūs esat?
No Augsburgas.
Es nāku no Hohtaunusa rajona.
No Berlīnes.
Es esmu no Brandenburgas, tieši no Berlīnes ziemeļiem.
Es esmu no Frankfurtes pie Mainas.
Es esmu no Rūras apgabala, no Bohumas.
Es esmu no Frankfurtes pie Mainas.
Es esmu no Bavārijas, no Augšfrankonijas reģiona.
Kas jūs motivēja ierasties uz šo kongresu?
Jā, es esmu no malas un vienkārši gribēju runāt ar daudziem cilvēkiem par demokrātiju un
par to, kā mēs kopā varam virzīties uz priekšu.
Nu, mēs jau daudzus gadus esam bijuši pretestībā, un tagad ir pienācis laiks radīt labāku sabiedrību, un tāpēc mēs
bijām šeit šajā nedēļas nogalē, lai redzētu, kas ir iespējams.
Mani visvairāk aizkustina jautājums par tautas demokrātiju un arī tas, kādā formā šajā kongresā tiek pausts viedoklis, jo pirmo
reizi ir plaši izplatīta atkāpšanās no priekšstata, ka priekšgalā praktiski ir tribīne un
masu viedokli nosaka tie, kas sēž uz tribīnes.
Šī ir pirmā reize, kad esam izmantojuši struktūras, lai apkopotu kongresa dalībnieku
individuālos viedokļus un pēc tam panāktu vienprātību.
Konsenss ir process, kurā grupa panāk kopēju, saskaņotu viedokli - vienprātību.
Atšķirībā no tradicionālā balsošanas principa, kas balstīts uz vairākuma principu, sistēmiskā konsensa mērķis ir
nevis rast risinājumu, par kuru ir visvairāk balsu, bet gan risinājumu, kuram ir vismazākā pretestība grupā.
Tas veicina iekļaujošus, ilgtspējīgus lēmumus, kuros tiek uzklausītas arī klusās vai kritiskās balsis.
Mēs redzam, ka mūsu demokrātija vairs nav mūsu demokrātija.
Un mēs vēlamies atrast jaunu veidu, kā atjaunot demokrātiju.
Vēsturiskie brīži dažkārt var nebūt vēsturiski brīži.
Nu, mēs neesam Holivudā, vakar neviens neieradās ar "fanfarām".
Visi iedzīvotāji pēkšņi nestāvēja ārā zālē, neienāca šeit un neteica, ka tagad kaut kas ir noticis.
Visa šī notikuma varonis - pat nezini, kurš ir varonis - tas esi tu!
Viņš nebija uzmanības centrā, un visi uz viņu skatījās un teica, ka tagad kaut kas ir mainījies.
Taču vakar notika kaut kas vēsturisks.
Vienīgā iespēja to panākt ir tad, ja mēs neļausim sev novērsties un sevi neiznīcināsim.
Un tas, ko mēs esam izdarījuši šodien, vai drīzāk, ko mēs esam izdarījuši šajās divās dienās, ir tas,
ka mēs tagad esam sākuši mēģinājumu to izsvītrot .
Un teikt, ka mūsu enerģija pārmaiņām ir vērsta tikai pret varas centriem.
Proti, sakot, ka tas, ko mēs darām, proti, ar lēmumu, ko esam pieņēmuši par referendumu
samazināšanu, ir varas nodošana tautas rokās.
Mēs atņemam viņiem varu un nododam to mums.
Un vienīgā iespēja to panākt ir tad, ja mēs neļausim sev novērsties un ja mēs sevi neiznīcināsim.
Viss, ko mēs sakām, ir parastais galds, ja mums nav spēka realizēt to, kas mums ir kā ideja.
To mēs vakar šeit nolēmām.
Tagad kopā ar mani stāv viens no šī kongresa iniciatoriem Ralfs Ludvigs.
Vēl mans jautājums, kāds ir šī kongresa mērķis?
Šī kongresa mērķis ir apvienot daudzas dažādas grupas, kurām visām ir lieli, svarīgi politiskie jautājumi,
lai tās varētu atrast kopīgu tēmu, visu politisko grupu kopīgo jēgu un kopīgi to formulēt.
Mēs to jau esam izdarījuši, proti, mums ir jāuzdod jautājums par varu.
Neatkarīgi no tā, kāds jautājums mums ir, mēs varam to īstenot tikai tad, ja politiskā vara
pieder arī valsts iedzīvotājiem, valsts pilsoņiem.
Galu galā tas nozīmē iespēju pašam lemt par politiskajiem jautājumiem.
Un kā jums izdevās sadzīvot ar dažādām organizācijām, viedokļiem un personībām?
Kā redzat, šodien ir pēdējā diena. Es jau esmu gandrīz beidzis.
Mums šeit ir daudz spēcīgu personību, spēcīgu cilvēku, kuriem, protams, ir arī svarīgi jautājumi. Un tā bija
grūta diskusija, un ne vienmēr viegla, bet tā tam arī jābūt.
Bet galu galā mēs panācām labu rezultātu, jo, manuprāt, visi saprata, ka šis ir viens būtisks jautājums, proti, lai īstenotu
savu tēmu, jums ir jābūt politisko lēmumu pieņemšanas pilnvarām, ka tas ir vissvarīgākais jautājums visiem,
ka tas, kā jau teicu, ir galvenais jautājums visiem.
Un tas darbojās lieliski. Un, manuprāt, tieši tas ir aizraujoši: katrs var turpināt darīt savu lietu, savu personību, savu
veidu, kā darīt lietas, un vienkārši kopā ar visiem pārējiem pievienot vēl vienu tēmu, proti, jautājumu par varu.
Kopā ar mani stāv Stefānija Tsomakajeva, viena no šī kongresa organizatorēm.
Mans pirmais jautājums ir, kāds ir šī kongresa mērķis?
Jā, es sveicinu jūs, paldies, ka esat šeit.
Mūsu mērķis kongresā nav pieņemt jaunus demokrātiskus noteikumus, bet gan panākt vienprātību.
Mēs šeit tikāmies ar cilvēkiem no dažādām iniciatīvām, grupām, vienkārši cilvēkiem, kurus interesē šī tēma, lai noskaidrotu, kā
mēs varam panākt, lai lēmumu pieņemšanas pilnvaras no lēmumu pieņēmējiem parlamentos nonāktu pie cilvēkiem, kā mēs
varam paši lemt un kā mēs varam mainīt šos noteikumus normālā likumā noteiktajā veidā vai saskaņā ar likumu.
Jā, paldies. Un kā tas bija ar dažādajām kustībām, prātiem un viedokļiem šeit, lai nonāktu pie vienprātības?
Jā, tas patiešām ir izaicinājums, es pat teiktu - mācību process.
Konsensa balsojums būtiski atšķiras no balsošanas ar "jā" vai "nē".
Tās priekšrocība noteikti ir tā, ka jūs nesadalāties.
Mēs joprojām esam grupa, kas jūtas kā ģimene, lai gan mums šeit ir bijušas ļoti pretrunīgas diskusijas un arī daudz emociju.
Bet, protams, mums ir problēma atrast formulējumu un precīzi izprast jautājumus, t.i., patiešām saprast vienam otru, kā
arī iesaistīties klausīšanās procesā un veltīt sev laiku un vietu, lai atrastu formulējumu, kas ir īsts izaicinājums.
Un tad vēl tas, ka jūs vairs nesakāt, ko atbalstāt, jūs sakāt "jā" tur, kur jums nav iebildumu.
Un tad jūs to darāt ar rokām. Un tas ir vēl viens izaicinājums, jo cilvēki nav pieraduši to darīt.
Un tas patiešām bija vakardienas uzdevums.
Kā man tas jādara tagad? Vai man tas jādara šādi, vai man tas jādara šādi un vai šādi?
Jā, es domāju, ka šis ir brīnišķīgs mācību process, kas ir parādījis, ka var rast risinājumu ar ļoti atšķirīgiem cilvēkiem,
nevis strīdēties, nevis iznīcināt vienam otru, nevis beigties ar cīņu, kā tas bieži notiek politikā, kas galu galā noteikti
novedīs pie daudz mierīgākas pasaules mums visiem, ja mēs to pārņemsim pasaulē un sāksim patiešām panākt
vienprātību plašā politiskā līmenī. Un tāds bija sākums.
Jā, liels paldies. Un kāds ir jūsu personīgais secinājums no šī kongresa?
Jā, man tas bija ļoti aizraujoši. Es pats esmu diezgan noguris.
Pirmkārt, man tas bija ļoti nogurdinoši, bet bija vērts piepūlēties.
Un es domāju, ka šodien, vakar, kad mēs pieņēmām lēmumu, mums bija vēsturisks brīdis, jo mums izdevās
apvienot tik daudz dažādu cilvēku, organizāciju un grupu. Un mans secinājums ir ļoti pozitīvs.
Es ticu, ka tagad mēs virzāmies uz priekšu un ka tagad mēs attīstīsimies tā, ka iedzīvotāju enerģija
pārmaiņām novedīs pie tā, ka iedzīvotāji pārņems politisko lēmumu pieņemšanas varu savās rokās.
Un kādā veidā tas ir vēsturisks? Kas tajos laikos bija tik īpašs?
Vēsturiski nekas tāds nekad nav bijis, visi ir tikai centušies gūt politiskus punktus ar saviem individuālajiem
jautājumiem un uzskatījuši, ka ar viņu individuālajiem jautājumiem pietiek, lai kaut ko mainītu.
Bet mēs to saprotam. Mēs varam iziet ielās kopā ar desmitiem tūkstošu, simtiem tūkstošu cilvēku pret karu, un
politiķi joprojām turpina rīkoties tā, it kā šo cilvēku tur nemaz nebūtu. Tas pats bija koronavīrusa laikmetā.
Mēs kopā ar simtiem tūkstošu cilvēku izgājām ielās, un pasākumi tika īstenoti. Mēs vienkārši turpinājām.
Un vēsturiskā lieta ir tā, ka šīs organizācijas to ir apzinājušās un sapratušas, jā, pilnīgi politiski, ideoloģiski viscaur.
Nav svarīgi, kur cilvēki stāv, viņi to ir atzinuši.
Tagad mums kā iedzīvotājiem ir jābūt vienotiem un jāņem vara savās rokās.
Un, ja mūsu rokās ir vara, tad mēs atkal varam strīdēties par atsevišķiem jautājumiem, jo tad mēs vairs nesēžam tikai pie
parastā galda, bet esam pašā notikumu epicentrā un varam lemt.
Un tas ir tikai vēsturisks fakts, ko cilvēki ir sapratuši.
Mēs vairs nevēlamies, lai vara būtu tur augšā. Mēs vēlamies, lai vara būtu mūsu rokās.
Es arī vēlētos vēlreiz atsaukties uz WABEO. .
WABEO būs viena no vissvarīgākajām organizācijām referendumos, jo WABEO ir atbildīga par vēlēšanu uzraudzību visās valstīs.
Un, protams, valsts mēroga pārklājums nozīmē arī referendumu skaitīšanas uzraudzību, jo viens no riskiem, ar ko mēs
saskarsimies, ir tas, ka, ja mēs nepievērsīsim uzmanību tam, kā tie tiek skaitīti, mēs varam ciest nelielu sakāvi.
Kas jums patika šajās dienās?
Jā, sistēmiska vienprātība kā princips, un dažreiz arī ļoti liela grupa par kaut ko vienojas, lai iet noteiktu ceļu.
Ja šis projekts patiešām tiks aktivizēts un turpināsies, tas būs patiešām atmaksājies.
Doma, ka mums visiem bija ļauts pašiem strādāt kopā un ka nebija diktoru, kas visu diktē.
Bija labi uzzināt, kā darbojas konsenss, kā tas darbojas un ka tik daudzi cilvēki patiešām iesaistījās ar
idejām, ar ierosinājumiem, kā prāta vētra, lai nonāktu pie viena, diviem vai trim saucējiem.
Ko mēs patiešām varam darīt? Kas ir visprātīgākais, ko darīt, lai atgrieztu mūsu valsti uz pareizā ceļa?
Tas, ka šeit ir tik daudz modru prātu, kuri patiešām ir ieinteresēti strādāt kopā,
izstrādāt risinājumus un ieviest tos praksē.
Vienprātības ideja, lai gan es esmu bāzē, man agrāk nebija skaidra.
Tāpēc mans iespaids par to, cik labi darbojas vienprātība, ir padziļinājies.
Un es esmu labi motivēts turpmākajam darbam, un man ir atjaunots optimisms, ka mēs panāksim progresu.
Ko jūs personīgi paņemat no šīm dienām?
Ka ir daudz apņēmīgu cilvēku, kuri vēlas dot pozitīvu ieguldījumu demokrātijas attīstībā.
Par to, ka ir iespējams vienoties par noteiktiem tematiem, par kuriem ir vienprātība un par kuriem
diskusiju kultūra var būt ļoti, ļoti laba starp visiem šiem cilvēkiem, kuri ir ļoti atšķirīgi.
Es jau zinu, kas man jādara, un es to darīšu arī turpmāk.
Un man personīgi vienmēr ir labi, kad satiec tādus cilvēkus kā šeit, kuri visi ir ļoti aktīvi.
Vienmēr ir svarīgi veidot kontaktus, atkal satikties, apmainīties ar idejām.
Daudz jaunu kontaktu, jauki cilvēki, ko esmu šeit iepazinusi.
Kā jau teicu, nav viegli strādāt pie jaunas sabiedrības, mums jau ir demokrātiski līdzekļi, bet šķēršļi ir ļoti lieli.
Un mums ir jāstrādā pie tā, lai tos samazinātu.
Mans secinājums ir tāds, ka mums ir jāuzmanās, lai neieslīgtu izklaidēs un nesagrautu cits citu, bet
jākoncentrējas uz demokrātijas atjaunošanas mērķi.
Tātad mēs esam nonākuši līdz beigām. Kāds ir šo trīs dienu iznākums?
Jā, šo trīs dienu rezultāts ir tāds, ka mēs esam izveidojuši darba grupas, ar kurām tagad vēlamies īstenot konstitucionālo
grozījumu tēmu, konstitucionālos grozījumus federālajās zemēs.
Domāju, ka esam izveidojuši septiņas darba grupas.
Tagad ir pienācis laiks izveidot tehnisko infrastruktūru, personāla infrastruktūru, mārketingu, sabiedrisko
attiecību, riska analīzi, citiem vārdiem sakot, visus šos jautājumus, kas tagad ir darba kārtībā.
Protams, finansējums, finansējuma nodrošinājums un, protams, visu šo jautājumu juridiskā kārtošana, jo ir
noteiktas prasības attiecībā uz to, kā tas ir jādara.
Tagad mēs, tā sakot, pāriet pie praktiskās īstenošanas.
Un kad tas turpināsies?
Darba grupas sāks tikties nekavējoties.
Un tagad esam vienojušies turpināt kongresa rīkošanu tiešsaistē kā lielu plenārsēdi reizi divos mēnešos.
Mēs redzēsim, vai termiņi paliks diviem mēnešiem, vai arī tie kļūs īsāki vai garāki.
Un es domāju, ka nākamgad, apmēram pēc pusgada, mēs atkal rīkosim nākamo analogo kongresu.
Jā, paldies par organizēšanu, arī mūsu vārdā visiem tiem, kas palīdzēja.
Jā, paldies, ka bijāt klāt un ziņojāt par to. Liels paldies!
Kla.TV. Bezmaksas, neatkarīga, bez cenzūras.