Den 3. til 5. oktober 2025 fant kongressen for nye demokratiske regler sted her i Apolda i nærheten av Weimar.
Alliansene Deutschland steht auf, Wabeo, ZAAVV, Klagepaten og Freiheit beginnt mit Nein hadde invitert.
Med rundt 90 deltakere fra ulike politiske retninger, initiativer og bevegelser ble dagens sosiale, politiske
og strukturelle problemer diskutert, og til slutt ble man enige om to mulige løsninger. .
Dette er en avstemningsprosedyre som ikke er basert på ja, men på nei. Kla.TV har fanget inntrykkene for deg.
Mitt første spørsmål, hvor er du fra?
Fra Augsburg.
Jeg kommer fra Hochtaunus-distriktet.
Fra nærheten av Berlin.
Jeg kommer fra Brandenburg, helt nøyaktig, nord for Berlin.
Jeg kommer fra Frankfurt am Main.
Jeg kommer fra Bochum i Ruhr-området.
Jeg kommer fra Frankfurt am Main.
Jeg kommer fra Bayern, regionen Oberfranken.
Hva motiverte deg til å komme til denne kongressen?
Ja, jeg er på grasrota og ville bare snakke med mange mennesker om temaet demokrati og hvordan vi kan komme videre sammen.
Vel, vi har vært i motstand i mange år nå, og nå er det på tide å skape et bedre samfunn, og det er
derfor vi var her denne helgen, for å se hva som er mulig.
Det som beveger meg mest, er spørsmålet om grasrotdemokrati og også den formen meningene kommer til uttrykk i på denne
kongressen, fordi man for første gang har gått bort fra tanken om at det praktisk talt er et podium i front, og at
massenes meninger er forutbestemt av dem som sitter på podiet.
Dette er første gang vi har brukt strukturer for å samle inn individuelle meninger fra kongressen og deretter oppnå konsensus.
Konsensus refererer til prosessen der en gruppe kommer frem til en felles, omforent oppfatning - en konsensus.
I motsetning til tradisjonelle flertallsavstemninger søker systemisk konsensus ikke den løsningen som har
flest stemmer, men den som har minst motstand i gruppen.
Dette bidrar til inkluderende og bærekraftige beslutninger der også de stille eller kritiske stemmene blir hørt.
Vi ser at vårt demokrati ikke lenger er vårt demokrati.
Og vi ønsker å finne en ny måte å gjeninnføre demokratiet på.
Historiske øyeblikk kan noen ganger se ut som om de ikke er historiske øyeblikk i det hele tatt.
Vi er ikke i Hollywood, ingen kom med "fanfare" i går.
Hele befolkningen sto ikke plutselig ute i hallen og strømmet inn hit og sa at nå har det skjedd noe.
Helten i det hele - vet ikke engang hvem helten er - det er deg!
Han var ikke i søkelyset, og alle så opp til ham og sa: Nå har noe forandret seg.
Men i går skjedde det noe historisk.
Den eneste muligheten vi har til å gjøre dette, er hvis vi ikke lar oss distrahere og hvis vi ikke ødelegger oss selv.
Og det vi har gjort i dag, eller rettere sagt det vi har gjort i løpet av disse to dagene, er at
vi nå har startet et forsøk på å stryke dette .
Og å si at den energien til endring som vi legger ned, utelukkende er rettet mot maktsentrene.
Nemlig ved å si at det vi gjør, nemlig med beslutningen vi har tatt om å senke kravene til
folkeavstemninger, er å legge makten i hendene på folket.
Vi tar makten fra dem og gir den til oss.
Og den eneste sjansen vi har til å gjøre det, er hvis vi ikke lar oss distrahere og hvis vi ikke ødelegger oss selv.
Alt vi sier, er et stambord hvis vi ikke har kraft til å realisere det vi har som idé.
Det var det vi bestemte her i går.
Nå står Ralf Ludwig, en av initiativtakerne til denne kongressen, sammen med meg.
Mitt spørsmål er også: Hva er målet med denne kongressen?
Målet med denne kongressen er å forene de mange forskjellige gruppene, som alle har store og viktige politiske
spørsmål, slik at de kan finne et felles tema, en felles mening for alle de politiske gruppene, og formulere det sammen.
Det har vi allerede gjort, nemlig at vi må stille spørsmålet om makt.
At uansett hvilken sak vi har, kan vi bare gjennomføre denne saken hvis folket i landet,
innbyggerne i et land, også har den politiske makten.
Det betyr i siste instans å kunne ta stilling til politiske spørsmål selv.
Og hvordan klarte du å komme overens med de forskjellige organisasjonene og meningene og personlighetene?
Vel, som du ser nå, er det siste dagen i dag. Jeg er allerede så godt som ferdig.
Vi har mange sterke personligheter her, sterke mennesker som naturligvis også har viktige saker på
hjertet. Og det var en tøff diskusjon og ikke alltid like lett, men det er slik det skal være.
Men til slutt oppnådde vi et godt resultat, fordi jeg tror at alle forsto at dette ene viktige spørsmålet, nemlig at man må ha
politisk beslutningsmakt for å kunne gjennomføre temaet sitt, at dette er det viktigste spørsmålet for alle, at
dette er, som jeg sa, det grunnleggende spørsmålet for alle.
Og det fungerte fantastisk. Og jeg synes det er det spennende med det, at alle kan fortsette å gjøre sin egen greie, sin egen
personlighet, sin egen måte å gjøre ting på, og bare legge til et annet tema sammen med alle andre, nemlig spørsmålet om makt.
Sammen med meg står Stephanie Tsomakaeva, en av arrangørene av denne kongressen.
Mitt første spørsmål er: Hva er målet med denne kongressen?
Ja, hei, takk for at du er her.
Vårt mål på kongressen er ikke å vedta nye demokratiske regler, men å oppnå enighet om dem.
Her har vi møtt folk fra ulike initiativer, grupper, rett og slett folk som er interessert i temaet, for å finne ut hvordan vi
kan få beslutningsmakten fra beslutningstakerne i parlamentene til folket, hvordan vi kan bestemme selv og
hvordan vi kan endre disse reglene på den normale måten som loven foreskriver eller i samsvar med loven.
Ja, takk. Og hvordan var det med de forskjellige bevegelsene og tankene og meningene her for å komme til enighet?
Ja, det er virkelig en utfordring, en læringsprosess vil jeg til og med si.
Konsensusavstemning er noe helt annet enn å stemme "ja" eller "nei".
Det har definitivt den fordelen at man ikke splittes opp.
Vi er fortsatt en gruppe som føles som en familie, selv om vi har hatt veldig
kontroversielle diskusjoner her, og også med mye følelser.
Men vi har selvfølgelig et problem med å finne ordlyden og forstå spørsmålene presist, det vil si å virkelig forstå
hverandre og også engasjere oss i å lytte og gi oss selv tid og rom til å finne ordlyden, noe som virkelig er en utfordring.
Og så er det det faktum at man ikke lenger sier hva man er for, man sier ja der man ikke har noen motforestillinger.
Og så gjør du det med hendene. Og det er en annen utfordring, for folk er ikke vant til å gjøre det.
Og det var virkelig det som var øvelsen i går kveld.
Hvordan må jeg gjøre det nå? Må jeg gjøre det slik, eller må jeg gjøre det slik eller slik?
Ja, jeg synes dette er en fantastisk læringsprosess som har vist at man kan komme frem til en løsning med svært forskjellige
mennesker uten å krangle, uten å ødelegge hverandre, uten å ende opp med å slåss, slik tilfellet ofte er i politikken, noe som til
syvende og sist helt sikkert vil føre til en mye fredeligere verden for oss alle hvis vi tar dette med oss ut i
verden og virkelig begynner å komme til enighet på et større politisk nivå. Og det var begynnelsen her.
Ja, tusen takk. Og hva er din personlige konklusjon fra denne kongressen?
Ja, jeg synes det var veldig spennende. Jeg er ganske utslitt selv.
For det første var det veldig anstrengende for meg, men det var verdt innsatsen.
Og jeg tror vi hadde et historisk øyeblikk i dag, i går, da vi besluttet dette, fordi vi klarte å samle så
mange forskjellige mennesker, organisasjoner og grupper. Og min konklusjon er veldig positiv.
Jeg tror at vi nå er på vei fremover, og at vi nå vil utvikle et momentum som gjør at energien for endring som
finnes i befolkningen, vil føre til at befolkningen nå tar den politiske beslutningsmakten i egne hender.
Og på hvilken måte er det historisk? Hva var det som var så spesielt med den tiden?
Historisk sett har det aldri vært noe lignende, alle har alltid bare forsøkt å score politiske poeng med sine enkeltsaker og
trodd at deres enkeltsaker var tilstrekkelig til å endre noe.
Men vi skjønner det. Vi kan gå ut i gatene med titusener, hundretusener av mennesker mot krigen, og likevel
fortsetter politikerne som om disse menneskene ikke engang var der. Det var det samme under koronaviruset.
Vi gikk ut i gatene med hundretusener av mennesker, og tiltakene ble iverksatt. Vi fortsatte rett og slett.
Og det historiske nå er at disse organisasjonene har erkjent og forstått dette, på tvers av ideologier, ja,
så fullstendig politisk, ideologisk over hele linjen.
Det spiller ingen rolle hvor folk står, det har de innsett.
Nå må vi stå sammen som befolkning og ta makten i egne hender.
Og hvis vi har makten i våre hender, kan vi igjen diskutere enkeltsaker, for da sitter vi ikke lenger bare
ved stambordet, da er vi midt oppe i det og kan bestemme.
Og det er bare historisk, at folk har forstått det.
Vi vil ikke lenger at makten skal ligge der oppe. Vi vil at makten skal ligge i våre hender.
Jeg vil også igjen henvise til WABEO.
WABEO vil være en av de viktigste organisasjonene for folkeavstemningene, fordi WABEO er
ansvarlig for valgovervåking over hele linjen.
Og landsdekkende dekning betyr selvsagt også å overvåke opptellingen av folkeavstemninger, for en av risikoene vi
står overfor, er at de kan gi oss et knepent nederlag ved opptellingen hvis vi ikke følger med på hvordan de telles opp.
Hva likte du med disse dagene?
Ja, systemisk konsensus, som et prinsipp, og også noen ganger at en veldig stor gruppe blir enige om noe, om å gå en bestemt vei.
Hvis dette virkelig får energi og blir gjennomført, vil det virkelig ha lønt seg.
Tanken på at vi alle fikk lov til å jobbe sammen selv, og at det ikke var noen foredragsholdere som dikterte alt.
Det var godt å få vite hvordan konsensus fungerer, hvordan det fungerer, og at så mange virkelig engasjerte seg med
ideer, med forslag, i betydningen idémyldring, for å komme frem til en eller to eller tre fellesnevnere.
Hva kan vi egentlig gjøre? Hva er det mest fornuftige å gjøre for å få landet vårt tilbake på rett spor?
At det er så mange våkne hoder her som virkelig er interessert i å jobbe sammen, utvikle løsninger og sette dem ut i livet.
Ideen om konsensus, selv om jeg er i basen, var overhodet ikke klar for meg tidligere.
Så mitt inntrykk av hvor godt konsensus fungerer, har blitt forsterket.
Og jeg er godt motivert for arbeidet som ligger foran oss, og jeg har fornyet optimisme med
tanke på at vi kommer til å gjøre fremskritt.
Hva tar du personlig med deg fra disse dagene?
At det finnes mange engasjerte mennesker som ønsker å bidra positivt til demokratiet.
At det er mulig å bli enige om visse temaer der det er konsensus, og der diskusjonskulturen faktisk kan være veldig, veldig
god mellom alle disse menneskene som er veldig forskjellige.
Jeg vet allerede hva jeg må gjøre, og det skal jeg fortsette å gjøre.
Og personlig er det alltid bra når man møter folk som her, som alle er veldig aktive.
Det er alltid viktig å bygge nettverk, komme sammen igjen og utveksle ideer.
Mange nye kontakter, hyggelige mennesker jeg har møtt her.
Som jeg nettopp sa, det er ikke lett å jobbe med et nytt samfunn, vi har allerede
demokratiske midler, men hindringene er veldig høye.
Og vi må jobbe for å redusere disse.
Det jeg har tatt med meg, er at vi må passe oss for å ikke henge oss opp i distraksjoner og ikke ødelegge for
hverandre, men fokusere på målet om å gjeninnføre demokratiet.
Så, vi har kommet til slutten. Hva er resultatet av disse tre dagene?
Ja, resultatet av disse tre dagene er at vi har satt ned arbeidsgrupper, at vi nå ønsker å
implementere temaet grunnlovsendringer med disse arbeidsgruppene, grunnlovsendringer i delstatene.
Jeg tror vi har satt ned til sammen syv arbeidsgrupper.
Så nå er det på tide å skape den tekniske infrastrukturen, skape infrastruktur for personell, markedsføring,
samfunnskontakt, risikoanalyse, med andre ord alle disse temaene som nå står på dagsordenen.
Finansiering, sikkerhet for finansiering og så selvfølgelig den juridiske håndteringen av alle
spørsmålene, for det er visse krav til hvordan dette må gjøres.
Så nå går vi over til praktisk implementering, for å si det sånn.
Og når vil det fortsette?
Vel, arbeidsgruppene vil begynne å møtes umiddelbart.
Og vi har nå blitt enige om å videreføre kongressen på nett som en stor plenumssamling annenhver måned.
Så får vi se om fristene blir liggende på annen måned, eller om fristene blir kortere eller lengre.
Og jeg tror at neste år, om et halvt år eller så, vil vi avholde den neste analoge kongressen igjen.
Ja, takk for organiseringen, også på våre vegne til alle som har bidratt.
Ja, takk for at du var der og rapporterte om det. Tusen hjertelig takk!
Kla.TV. Fri, uavhengig og usensurert.