Den 3-5 oktober 2025 ägde kongressen för nya demokratiska regler rum här i Apolda nära Weimar.
Allianserna Deutschland steht auf, Wabeo, ZAAVV, Klagepaten och Freiheit beginnt mit Nein hade bjudit in.
Med cirka 90 deltagare från olika politiska riktningar, initiativ och rörelser diskuterades de aktuella sociala,
politiska och strukturella problemen och i slutändan enades man om två möjliga lösningar. .
Detta är ett röstningsförfarande som inte bygger på ja, utan på nej. Kla.TV har fångat intrycken åt dig.
Min första fråga, var kommer du ifrån?
Från Augsburg.
Jag kommer från Hochtaunusdistriktet.
Från närheten av Berlin.
Jag kommer från Brandenburg, precis, norr om Berlin.
Jag kommer från Frankfurt am Main.
Jag kommer från Ruhrområdet i Bochum.
Jag kommer från Frankfurt am Main.
Jag kommer från Bayern, regionen Oberfranken.
Vad motiverade dig att komma till den här kongressen?
Ja, jag är på gräsrotsnivå och ville bara prata med många människor om demokrati och hur vi kan gå framåt tillsammans.
Tja, vi har varit i motstånd i många år nu och nu är det dags att skapa ett bättre samhälle, och det var
därför vi var här i helgen, för att se vad som är möjligt.
Det som berör mig mest är frågan om gräsrotsdemokrati och även den form som åsikterna har på denna kongress, eftersom det för
första gången finns en utbredd avvikelse från idén att det praktiskt taget finns ett podium längst fram och att
massornas åsikter är förutbestämda av dem som sitter på podiet.
Det är första gången som vi använder strukturer för att samla in individuella åsikter från kongressen och sedan nå konsensus.
Konsensus avser den process genom vilken en grupp når en gemensam, överenskommen åsikt - ett samförstånd.
I motsats till traditionell majoritetsröstning söker systemisk konsensus inte den lösning som har flest
röster för sig, utan den som har minst motstånd i gruppen.
Detta främjar inkluderande och hållbara beslut där även tysta eller kritiska röster hörs.
Vi ser att vår demokrati inte längre är vår demokrati.
Och vi vill hitta ett nytt sätt att återinföra demokratin.
Historiska ögonblick kan ibland inte alls framstå som historiska ögonblick.
Vi är inte i Hollywood, ingen kom med "fanfar" igår.
Hela befolkningen stod inte plötsligt ute i hallen och strömmade in här och sa, nu har det hänt något.
Hjälten i det hela - du vet inte ens vem hjälten är - det är du!
Han var inte i rampljuset och alla såg upp till honom och sa, nu har något förändrats.
Men igår hände något historiskt.
Den enda chansen vi har att göra detta är om vi inte låter oss distraheras och om vi inte förstör oss själva.
Och det vi har gjort i dag, eller snarare det vi har gjort under de här två dagarna, är att
vi nu har inlett ett försök att stryka detta .
Och att säga att den energi för förändring som vi lägger ner enbart riktas mot maktcentra.
Nämligen genom att säga att det vi gör, nämligen med det beslut vi har fattat om att sänka kraven
för folkomröstningar, är att ge makten till folket.
Vi tar makten från dem och ger den till oss.
Och den enda chansen vi har att göra det är om vi inte låter oss distraheras och om vi inte förstör oss själva.
Allt vi säger är ett vanligt bord om vi inte har förmågan att förverkliga det vi har som idé.
Det är vad vi beslutade här i går.
Nu står Ralf Ludwig, en av initiativtagarna till denna kongress, bredvid mig.
Min fråga är också: Vad är syftet med denna kongress?
Syftet med denna kongress är att förena de många olika grupperna, som alla har stora, viktiga politiska frågor, så att de
kan hitta ett gemensamt tema, den gemensamma meningen för alla politiska grupper, och formulera det tillsammans.
Det har vi redan gjort, nämligen att vi måste ställa frågan om makten.
Att oavsett vilken fråga vi har kan vi bara genomföra den om människorna i landet,
medborgarna i ett land, också har den politiska makten.
Detta innebär i slutändan att man själv ska kunna fatta beslut i politiska frågor.
Och hur lyckades du komma överens med de olika organisationerna och åsikterna och personligheterna?
Som ni ser är det sista dagen i dag. Jag är redan ganska mycket igenom.
Vi har många starka personligheter här, starka människor som naturligtvis också har viktiga frågor. Och det var en tuff
diskussion och inte alltid lätt, men det är så det ska vara.
Men i slutändan nådde vi ett bra resultat eftersom jag tror att alla förstod att denna enda viktiga fråga, nämligen att man måste
ha politisk beslutsmakt för att kunna genomföra sitt ämne, att detta är den viktigaste frågan för alla, att
detta är, som jag sa, den grundläggande frågan för alla.
Och det fungerade fantastiskt bra. Och jag tycker att det är det som är det spännande med det: alla kan fortsätta att göra sin
egen grej, sin egen personlighet, sitt eget sätt att göra saker och ting, och bara lägga till ett annat
ämne tillsammans med alla andra, nämligen frågan om makt.
Med mig har jag Stephanie Tsomakaeva, en av organisatörerna av denna kongress.
Min första fråga är: Vad är syftet med denna kongress?
Ja, hej, tack för att du är här.
Vårt mål på kongressen är inte att anta nya demokratiska regler, utan att nå samförstånd om dem.
Vi träffade här människor från olika initiativ, grupper, helt enkelt människor som är intresserade av ämnet, för att ta reda på
hur vi kan få beslutsmakten från beslutsfattarna i parlamenten till folket, hur vi kan besluta själva och hur
vi kan ändra dessa regler på det normala sätt som föreskrivs i lag eller i enlighet med lag.
Ja, tack så mycket. Och hur var det med de olika rörelserna och tankarna och åsikterna
här för att komma fram till ett samförstånd?
Ja, det är verkligen en utmaning, en inlärningsprocess skulle jag till och med säga.
Att rösta med konsensus skiljer sig i grunden från att rösta "ja" eller "nej".
Det har definitivt fördelen att du inte delar upp dig.
Vi är fortfarande en grupp som känns som en familj, även om vi har haft mycket
kontroversiella diskussioner här och även med mycket känslor.
Men vi har naturligtvis problemet med att hitta ordalydelsen och förstå frågorna exakt, dvs. att verkligen förstå
varandra och också lyssna och ge oss själva tid och utrymme att hitta ordalydelsen, vilket är en verklig utmaning.
Och så har vi det faktum att ni inte längre säger vad ni är för, ni säger ja där ni inte har någon opposition.
Och sedan gör man det med händerna. Och det är en annan utmaning, för folk är inte vana vid att göra det.
Och det var verkligen övningen i går kväll.
Hur måste jag göra det nu? Måste jag göra så här eller måste jag göra så här och eller så här?
Ja, jag tycker att detta är en underbar läroprocess som har visat att man kan komma fram till en lösning med mycket olika människor
och inte argumentera, inte förstöra varandra, inte sluta med att slåss, som ofta är fallet i politiken, vilket i slutändan säkert
kommer att leda till en mycket fredligare värld för oss alla om vi tar detta ut i världen och börjar att
verkligen nå ett samförstånd på en stor politisk nivå. Och det var det som var början här.
Ja, tack så mycket. Och vad är din personliga slutsats av denna kongress?
Ja, jag tyckte att det var mycket spännande. Jag är själv ganska slutkörd.
Först och främst var det mycket ansträngande för mig, men det var värt besväret.
Och jag tycker att vi hade ett historiskt ögonblick i dag, i går, när vi beslutade om detta, eftersom vi lyckades
sammanföra så många olika människor, organisationer och grupper. Och min slutsats är mycket positiv.
Jag tror att vi nu rör oss framåt och att vi nu kommer att utveckla ett momentum som gör att den energi för
förändring som finns hos befolkningen kommer att leda till att befolkningen nu tar den politiska beslutsmakten i egna händer.
Och på vilket sätt är det historiskt? Vad var det som var så speciellt med den tiden?
Historiskt sett har det aldrig funnits något liknande, alla har bara försökt plocka politiska poäng med sina
enskilda frågor och trott att deras enskilda frågor var tillräckliga för att förändra något.
Men vi inser det. Vi kan gå ut på gatorna med tiotusentals, hundratusentals människor som är emot kriget och
ändå fortsätter politikerna som om dessa människor inte ens fanns där. Det var samma sak under coronatiden.
Vi gick ut på gatorna med hundratusentals människor och åtgärderna genomfördes. Vi fortsatte helt enkelt.
Och det historiska nu är att dessa organisationer har erkänt och förstått detta, över ideologier,
ja, så helt politiskt, ideologiskt över hela linjen.
Det spelar ingen roll var människor står, det har de insett.
Vi måste nu vara enade som befolkning och ta makten i egna händer.
Och om vi har makten i våra händer, då kan vi diskutera de enskilda frågorna igen, för då sitter vi inte längre bara vid
stamgästernas bord, utan vi sitter i mitten och kan bestämma.
Och det är bara historiskt, att människor har förstått.
Vi vill inte längre att makten ska ligga där uppe. Vi vill att makten ska ligga i våra händer.
Jag skulle också vilja hänvisa till WABEO igen.
WABEO kommer att vara en av de viktigaste organisationerna för folkomröstningarna, eftersom
WABEO ansvarar för valövervakning över hela linjen.
Och naturligtvis innebär en rikstäckande täckning också att man måste övervaka hur folkomröstningarna räknas, eftersom en av
riskerna vi kommer att stå inför är att de kan ge oss ett knappt nederlag vid rösträkningen
om vi inte är uppmärksamma på hur de räknas.
Vad tyckte du om de här dagarna?
Ja, systemisk konsensus, som princip, och ibland också att en mycket stor grupp kommer överens om något, att gå en viss väg.
Om detta verkligen får energi och genomförs kommer det verkligen att ha lönat sig.
Tanken på att vi alla fick arbeta tillsammans själva och att det inte fanns några talare som dikterade allt.
Det var bra att få veta hur konsensus fungerar, hur det fungerar och att så många människor verkligen engagerade sig
med idéer, med förslag, i form av brainstorming, för att komma fram till en eller två eller tre nämnare.
Vad kan vi egentligen göra? Vad är det mest förnuftiga att göra för att få vårt land tillbaka på rätt spår?
Att det finns så många alerta hjärnor här som verkligen är intresserade av att arbeta
tillsammans, utveckla lösningar och omsätta dem i praktiken.
Idén om samförstånd, även om jag är i basen, var inte alls tydlig för mig tidigare.
Så mitt intryck av hur väl konsensus fungerar har fördjupats.
Jag är välmotiverad inför det arbete som väntar och har förnyad optimism om att vi kommer att göra framsteg.
Vad tar du personligen med dig från dessa dagar?
Att det finns många engagerade människor som vill bidra positivt till demokratin.
Att det är möjligt att komma överens om vissa ämnen där det finns ett samförstånd och där diskussionskulturen
faktiskt kan vara mycket, mycket bra mellan alla dessa människor som är mycket olika.
Jag vet redan vad jag måste göra, och jag kommer att fortsätta att göra det.
Och personligen är det alltid bra när man träffar människor som här, som alla är mycket aktiva.
Nätverkande är alltid viktigt, att träffas igen och utbyta idéer.
Massor av nya kontakter, trevliga människor jag har träffat här.
Som jag just sa är det inte lätt att arbeta med ett nytt samhälle, vi har redan demokratiska medel, men hindren är mycket höga.
Och vi måste arbeta för att minska dessa.
Det jag tar med mig är att vi måste vara försiktiga så att vi inte fastnar i distraktioner och inte förstör för varandra,
utan att vi fokuserar på målet att återinföra demokratin.
Så, vi har kommit till slutet. Vad är resultatet av dessa tre dagar?
Ja, resultatet av dessa tre dagar är att vi har inrättat arbetsgrupper, att vi nu vill genomföra ämnet
konstitutionella ändringar med dessa arbetsgrupper, konstitutionella ändringar i de federala staterna.
Jag tror att vi har inrättat totalt sju arbetsgrupper.
Så nu är det dags att skapa den tekniska infrastrukturen, skapa personalinfrastrukturen, marknadsföring,
public affairs, riskanalys, med andra ord alla dessa frågor som nu finns på dagordningen.
Naturligtvis finansiering, säkerhet för finansiering och sedan naturligtvis den juridiska hanteringen av alla
frågor, eftersom det finns vissa krav på hur detta måste göras.
Så nu går vi över till det praktiska genomförandet, så att säga.
Och när kommer det att fortsätta?
Ja, arbetsgrupperna kommer att börja träffas omedelbart.
Och vi har nu kommit överens om att fortsätta kongressen online som ett stort plenarsammanträde varannan månad.
Vi får se om tidsfristerna sedan ligger kvar på annan månad eller om tidsfristerna blir kortare eller längre.
Och jag tror att vi nästa år, om ett halvår eller så, kommer att hålla nästa analoga kongress igen.
Ja, tack för organisationen, och även å våra vägnar till alla som har bidragit.
Ja, tack för att du var där och rapporterade om det. Tack så mycket för det!
Kla.TV. Fri, oberoende, ocensurerad.