Jmenování tří nových soudců Spolkového ústavního soudu se v posledních měsících zvrhlo v
politickou přetahovanou mezi stranami ve Spolkovém sněmu.
Konkrétně se jednalo o kontroverzní kandidátku SPD Brosius-Gersdorfovou na soudkyni Spolkového ústavního soudu.
Podobným stranickým přetahováním se vyznačovala i červencová volba Výboru pro zpravodajské služby, který má za úkol
kontrolovat činnost Federální zpravodajské služby, Federálního úřadu pro ochranu ústavy a Vojenské kontrarozvědky.
Do výboru nebyli zvoleni ani členové AfD, ani předsedkyně strany Levice Heidi Reichinnek.
Ve výboru tak zůstal pouze místopředseda Strany zelených Konstantin von Notz jako jediný opoziční poslanec.
Je zřejmé, že se vede velký boj o to, aby tyto pozice s rozdělenou mocí byly obsazovány pouze lidmi z vlastních řad.
Mají-li však stranické politické zájmy tak velký vliv na tato rozhodnutí, nabízí se otázka, jaká
je celková situace v oblasti dělby moci v Německu?
Je proto důležitější než kdy jindy podívat se blíže na právní stát a dělbu moci v Německu.
První otázkou, kterou je třeba se zabývat, je, jak je to v současné době v Německu upraveno.
Základním principem je, že rozdělení státní moci mezi více státních orgánů slouží k
omezení moci a zajištění svobody a rovnosti.
Existuje zákonodárný sbor, zákonodárná moc Spolkového sněmu a Spolkové rady.
Výkonná, exekutivní moc, tj. vláda až po nejnižší úroveň policie.
A soudnictví, soudní moc se Spolkovým ústavním soudem a nejvyššími soudy.
Média jsou neoficiálně označována jako čtvrtá moc, protože jejich skutečným úkolem je kontrolovat tyto ostatní moci.
Za druhé se nabízí otázka: Jak a kdo tyto pravomoci v Německu využívá?
Prezidenta Úřadu na ochranu ústavy jmenuje spolkový ministr vnitra a Výbor pro zpravodajskou činnost je volen Spolkovým sněmem.
Polovina členů Ústavního soudu je volena Spolkovým sněmem a druhá polovina Spolkovou radou.
To znamená, že o všech pravomocích nakonec rozhodují aktuálně zvolení politici.
Média dostávají od federální vlády, tedy od těch, kteří by je měli sledovat, přibližně 8,5 miliardy ročně.
Musíte také vědět, že státní zastupitelství v Německu je vázáno pokyny.
Konkrétně to znamená, že státní zastupitelství, které je součástí výkonné moci, podléhá ministerstvu
spravedlnosti, tedy soudní moci, což je vlastně v rozporu s principem dělby moci v německé ústavě.
Soudci jsou formálně nezávislí.
Tolik k současné situaci v Německu.
Nyní však vyvstává následující otázka:
Co se stane, když tyto kontrolní orgány budou stále více vyřazovat všechny lidi, kteří se
odchylují od oficiálního politicky korektního názoru?
To by nevyhnutelně znamenalo, že by byl nastolen směr k diktatuře!
Definice diktatury je forma vlády, která je charakterizována jednotlivými vládnoucími osobami, diktátorem, nebo vládnoucí
skupinou osob s dalekosáhlou až neomezenou politickou mocí.
Zde je několik příkladů z poslední doby, kdy byli lidé kvůli odlišným politickým názorům buď
povýšeni do vysokých funkcí, nebo z nich byli odvoláni:
1. Stephan Harbarth
Dne 15. května 2020 byl Stephan Harbarth zvolen Spolkovou radou předsedou Spolkového ústavního soudu, a to téměř
jednomyslně napříč stranami CDU/CSU, SPD, FDP a Zelenými.
Stalo se tak i přesto, že Harbarth byl zapleten do největšího daňového podvodu v
dějinách Německa - tzv. daňového skandálu cum-ex.
Podle různých zdrojů banky pomocí nelegálních obchodů s akciemi připravily německý stát až o 35 miliard eur.
Bývalá vrchní státní zástupkyně Anne Brorhilkerová byla v té době považována za nejdůležitější vyšetřovatelku.
Během vyšetřování se jí do cesty postavily obrovské překážky.
V dubnu 2024 nakonec rezignovala na funkci státní zástupkyně a vstoupila do občanského hnutí Finanzwende.
Odůvodňuje to tím, že již není vázána politickou zdrženlivostí.
Stěžovala si, že finanční kriminalita je v Německu příliš často považována za banální přestupek.
"Ale jde o miliardy, které nám všem chybí a které musíme konečně získat zpět," řekl doslova Brorhilker.
Finanční sektor je "velkým, velmi dobře propojeným odvětvím", které má velký zájem na tom, aby se zabránilo účinné kontrole
a stíhání kumulativních transakcí. Zjevně jim to prochází.
Brorhilker kritizoval "obstrukční přístup" příslušných orgánů.
Člověk má dojem, "že ministerstva financí mají blíže k finanční lobby než k občanům".
2. Hans-Georg Maaßen
Bývalý prezident Úřadu na ochranu ústavy z let 2012-2018 kritizoval nevyváženost a manipulativní
informování médií o nepokojích v Chemnitzu v roce 2018.
Krátce nato byl odvolán z funkce předsedy Úřadu na ochranu ústavy.
3. Christian Dettmar
Soudce rodinného soudu ve Výmaru Christian Dettmar zrušil ve dvou školách pravidla týkající se koronaviru.
Byl odsouzen k dvouletému podmíněnému trestu odnětí svobody, odvolán z funkce a přišel o důchod.
4. Dr. Reiner Füllmich
Právník Dr. Reiner Füllmich stál v čele projektu, který se stal známým jako druhý Norimberk, a
byl spoluzakladatelem vyšetřovacího výboru Corona.
Jeho výbor vyslechl přibližně 150 vědců a odborníků z celého světa a také bývalé zaměstnance Světové zdravotnické organizace.
Jejich zjištění ukázala, že opatření Covidu jsou prvními kroky v plánu zničit regionální ekonomiky a učinit obyvatelstvo závislým
na globálních dodavatelských řetězcích a že jejich cílem je snížit počet obyvatel a nastolit světovou vládu pod vedením OSN.
Dr. Reiner Füllmich byl vzat do vazby.
To bylo jen několik příkladů, kdy nesouhlas s politickými názory vedl k okamžitému odvolání z funkce.
Německá právnička Dr. Beate Sybille Pfeil, nezávislá akademička, expertka Rady Evropy se zaměřením na lidská práva,
práva národnostních menšin v Evropě, státní a ústavní právo, shrnuje současnou právní situaci v Německu takto:
"Je dobře známo, že státní zástupci v Německu nejsou nezávislí, ale podléhají pokynům příslušného ministerstva spravedlnosti,
čímž je vlastně porušen princip dělby moci v základním zákoně.
To pravděpodobně sehraje významnou roli při potlačování kritiky vlády.
Soudci jsou formálně nezávislí. Problém však začíná tím, že soudci jsou také lidé a mnozí z nich, stejně jako
většina lidí, jsou obětí propagandy, a proto porušují zákon.
Jiní jsou zastrašeni rozsudky, jako byl ten nad výmarským soudcem Christianem Dettmarem.
Lze předpokládat, že soudnictví je v jednotlivých vedoucích pozicích zpolitizováno.
Případ Harbarth zde hovoří jasnou řečí.
Od roku 2020 se již nemůžeme spoléhat na to, že Spolkový ústavní soud bude skutečně soudit v souladu se základním zákonem.
Ryba smrdí od hlavy. Mnozí s ní prostě běhají.
To neznamená, že justiční systém selhává všude, ale znamená to, že selhává v oblastech,
které jsou v současné době "vyzdvihovány"."
Ale kdo je ta smradlavá hlava, o které tu mluví právnička Dr. Beate Pfeilová?
Existuje snad - jak se popisuje diktatura jako forma vlády - skupina lidí, kteří se vyznačují
dalekosáhlou až neomezenou politickou mocí? Ano, existuje!
Je to globální síť okultních tajných společností, které pronikly do všech oblastí společnosti a ovládají je podle svých zájmů.
Jak podrobně ukazuje dokumentární film "Weltgefahr: Höchstgrad-Freimaurerei" ,
zednářství má velmi silný vliv na politiku.
V jejich organizacích, jako je Světové ekonomické fórum WEF nebo skupina Bilderberg, se za zavřenými dveřmi scházejí nejvyšší
představitelé politiky, médií, byznysu a finanční elity, diskutují o globálních programech a určují směr jejich realizace.
Těchto tajných schůzek se účastní například největší finanční giganti, jako jsou BlackRock a
Vanguard, kteří dominují světovému finančnímu trhu.
Pozván byl také současný spolkový kancléř Friedrich Merz, Angela Merkelová, Olaf Scholz a Annalena Baerbocková.
Friedrich Merz byl v letech 2016-2020 členem dozorčí rady společnosti BlackRock a hned po
nástupu do funkce nadělal Německu obrovské dluhy.
Kromě toho program WEF Young Global Leaders také školí a rozvíjí mladé politiky, kteří jsou pak vyzdvihováni do nejvyšších
politických funkcí s cílem zajistit, aby jednali v jejich duchu .
Tento vliv má nyní zřejmě dalekosáhlé důsledky i pro soudnictví a celou dělbu moci - jak vidíte.
Na otázku, zda v Německu stále existuje dělba moci, je tedy třeba odpovědět jasným "ne".
Síť svobodných zednářů využívá politiku ve svůj prospěch a politika zase ve svůj prospěch využívá ostatní
moci, jako je Úřad pro ochranu ústavy a Ústavní soud.
Odpovídá takový systém fungující demokracii?
Závěr: Vážení diváci, právní stát v Německu je zřejmě ve velmi špatném stavu.
Proto by se mělo stále více stávat povinností každého jednotlivce sledovat, odhalovat a zveřejňovat zneužívání moci.
Na Kla.TV můžete pomoci kdykoli!
Fungující demokracie potřebuje lidi, kteří nebudou mlčky tolerovat nežádoucí politický vývoj,
ale budou aktivně a aktivně vyžadovat odpovědnost.
Jen tak můžeme zajistit, že nám nebude vládnout diktatura, jejíž nitky končí v zednářské síti.
Koneckonců známé přísloví říká: "Kdo spí v demokracii, probouzí se v diktatuře".
Fungující ústavní stát a demokratická společnost se opírají o rozmanitost názorů, nikoli o diktaturu názorů.
Zejména ne v důležitých oblastech dělby moci politiky, ochrany ústavy, ústavního soudu a médií.