Kolmen uuden tuomarin nimittäminen liittovaltion perustuslakituomioistuimeen on viime kuukausina muuttunut
poliittiseksi köydenvedoksi liittopäivien puolueiden välillä.
Kyse oli erityisesti SPD:n kiistellystä ehdokkaasta Brosius-Gersdorfista
liittovaltion perustuslakituomioistuimen tuomariksi.
Samanlainen puolueellinen kiistely leimasi heinäkuussa tiedustelukomitean valintaa, jonka tehtävänä on valvoa
liittovaltion tiedustelupalvelun, liittovaltion perustuslain suojeluviraston ja sotilastiedustelupalvelun toimintaa.
Valiokuntaan ei valittu AfD:n jäseniä eikä vasemmistopuolueen puheenjohtajaa Heidi Reichinnekiä.
Tämä tarkoitti sitä, että vain vihreiden varapuheenjohtaja Konstantin von Notz jäi valiokuntaan ainoana opposition jäsenenä.
On selvää, että on käyty suurta kamppailua sen varmistamiseksi, että nämä vallanjakoon liittyvät virat
täytetään vain omasta takaa tulevilla henkilöillä.
Jos puoluepoliittiset intressit vaikuttavat kuitenkin niin paljon tällaisiin päätöksiin, herää
kysymys, mikä on vallanjaon kokonaistilanne Saksassa?
Siksi on tärkeämpää kuin koskaan tarkastella tarkemmin oikeusvaltioperiaatetta ja vallanjakoa Saksassa.
Ensimmäinen kysymys on, miten tätä asiaa säännellään tällä hetkellä Saksassa.
Perusperiaatteena on, että valtion vallan jakaminen useiden valtion elinten kesken palvelee vallan
rajoittamista sekä vapauden ja tasa-arvon turvaamista.
On olemassa lainsäädäntöelin, Bundestagin ja Bundesratin lainsäädäntövalta.
Toimeenpanovalta, toimeenpanovalta, eli hallitus alimmalta tasolta poliisiin asti.
Ja oikeuslaitos, tuomiovalta, liittovaltion perustuslakituomioistuin ja korkeimmat tuomioistuimet.
Tiedotusvälineitä kutsutaan epävirallisesti neljänneksi valtiomahdiksi, koska sen
varsinainen tehtävä on valvoa näitä muita valtuuksia.
Toiseksi herää kysymys: miten ja kuka käyttää näitä valtuuksia Saksassa?
Perustuslakivaliokunnan puheenjohtajan nimittää liittovaltion sisäministeri, ja tiedustelukomitean valitsee liittopäivät.
Puolet perustuslakituomioistuimen jäsenistä valitsee Bundestag ja toisen puolen Bundesrat.
Tämä tarkoittaa sitä, että tällä hetkellä valitut poliitikot päättävät viime kädessä kaikista valtuuksista.
Tiedotusvälineet saavat noin 8,5 miljardia vuodessa liittovaltion hallitukselta eli niiltä, joiden pitäisi valvoa niitä.
Sinun on myös tiedettävä, että Saksan syyttäjänvirasto on sidottu ohjeisiin.
Konkreettisesti tämä tarkoittaa sitä, että syyttäjänvirasto, joka on osa toimeenpanovaltaa, on oikeusministeriön eli
oikeuslaitoksen alainen, mikä on itse asiassa ristiriidassa Saksan perustuslain mukaisen vallanjaon periaatteen kanssa.
Tuomarit ovat muodollisesti riippumattomia.
Se siitä Saksan nykytilanteesta.
Mutta nyt herää seuraava kysymys:
Mitä tapahtuu, kun nämä valvontaelimet karsivat yhä useammin kaikki ihmiset, jotka poikkeavat
virallisesta poliittisesti korrektista näkemyksestä?
Se tarkoittaisi väistämättä sitä, että suunta olisi kohti diktatuuria!
Diktatuurin määritelmä on hallintomuoto, jolle on ominaista, että yksittäiset hallitsevat henkilöt,
diktaattori, tai hallitseva henkilöryhmä, jolla on kauaskantoinen tai rajoittamaton poliittinen valta.
Tässä on muutamia viimeaikaisia esimerkkejä, joissa ihmisiä on joko nostettu korkeisiin virkoihin tai
erotettu viroista eriävien poliittisten mielipiteiden vuoksi:
1. Stephan Harbarth
Bundesrat valitsi 15. toukokuuta 2020 Stephan Harbarthin liittovaltion perustuslakituomioistuimen presidentiksi CDU/CSU:n,
SPD:n, FDP:n ja vihreiden lähes yksimielisellä kannatuksella.
Näin tapahtui, vaikka Harbarth oli osallisena Saksan historian suurimmassa
veropetoksessa, niin sanotussa cum-ex-veroskandaalissa.
Eri lähteiden mukaan pankit huijasivat Saksan valtiolta jopa 35 miljardia euroa laittomien osakekauppojen avulla.
Entistä johtavaa syyttäjää Anne Brorhilkeriä pidettiin tuolloin tärkeimpänä tutkijana.
Hänen tielleen asetettiin valtavia esteitä tutkinnan aikana.
Huhtikuussa 2024 hän erosi lopulta syyttäjän virasta ja liittyi kansalaisliikkeeseen Finanzwende.
Hänen perustelunsa: häntä ei enää sido poliittinen pidättyvyys.
Hän valitti, että talousrikoksia pidetään Saksassa liian usein vähäpätöisinä rikoksina.
"Mutta kyse on miljardeista, joita me kaikki kaipaamme ja jotka meidän on vihdoin
saatava takaisin", Brorhilker sanoi sanatarkasti.
Rahoitusala on "suuri ja hyvin verkottunut toimiala", jolla on suuri intressi estää kumulatiivisten
liiketoimien tehokas valvonta ja syytteeseenpano. Ilmeisesti he pääsevät siitä kuin koira veräjästä.
Brorhilker kritisoi asianomaisten viranomaisten "estävää asennetta".
Vaikuttaa siltä, että "valtiovarainministeriöt ovat lähempänä rahoituslobbya kuin kansalaisia".
2. Hans-Georg Maaßen
Perustuslakivaliokunnan entinen puheenjohtaja vuosina 2012-2018 arvosteli tiedotusvälineiden tasapainottomuutta ja
manipuloivaa raportointia Chemnitzin mellakoista vuonna 2018.
Vähän myöhemmin hänet erotettiin perustuslain suojeluviraston pääjohtajan tehtävästä.
3. Christian Dettmar
Paljon keskustelua herättäneessä päätöksessä Weimarin perheoikeuden tuomari Christian Dettmar
kumosi koronavirusmääräykset kahdessa koulussa.
Hän sai kahden vuoden ehdollisen vankeusrangaistuksen, hänet erotettiin virastaan ja hän menetti eläkkeensä.
4. Tohtori Reiner Füllmich
Asianajaja tohtori Reiner Füllmich oli eturintamassa hankkeessa, joka tunnettiin toisena Nürnberginä,
ja hän oli Corona-tutkimuskomitean perustajajäsen.
Hänen komiteansa haastatteli noin 150 tiedemiestä ja asiantuntijaa eri puolilta maailmaa sekä
Maailman terveysjärjestön entisiä työntekijöitä.
Heidän havaintonsa osoittivat, että Covid-toimenpiteet olivat ensimmäiset askeleet suunnitelmassa, jonka tarkoituksena oli
tuhota alueelliset taloudet, jotta väestö saataisiin riippuvaiseksi maailmanlaajuisista toimitusketjuista, ja että
niillä pyrittiin väestön vähentämiseen ja Yhdistyneiden Kansakuntien johdolla toimivan maailmanhallituksen perustamiseen.
Tohtori Reiner Füllmich otettiin tutkintavankeuteen.
Nämä olivat vain muutamia esimerkkejä siitä, että eriävät poliittiset mielipiteet johtivat välittömään viraltapanoon.
Saksalainen oikeustieteilijä, tohtori Beate Sybille Pfeil, riippumaton akateemikko, Euroopan neuvoston asiantuntija, jonka
tutkimuskohteita ovat ihmisoikeudet, kansallisten vähemmistöjen oikeudet Euroopassa, valtio- ja valtiosääntöoikeus,
tiivistää Saksan nykyisen oikeudellisen tilanteen seuraavasti:
"On hyvin tiedossa, että Saksassa syyttäjät eivät ole riippumattomia, vaan he ovat vastuussa oikeusministeriön ohjeiden
alaisia, mikä rikkoo peruslain mukaista vallanjaon periaatetta.
Tällä on todennäköisesti suuri merkitys hallituksen arvostelijoiden tukahduttamisessa.
Tuomarit ovat muodollisesti riippumattomia. Mutta ongelma alkaa siitä, että tuomarit ovat myös ihmisiä, ja
monet heistä, kuten suurin osa ihmisistä, ovat propagandan uhreja ja rikkovat siksi lakia.
Toisia taas pelottavat sellaiset tuomiot kuin Weimarin tuomarin Christian Dettmarin saama tuomio.
Voidaan olettaa, että oikeuslaitos on politisoitunut yksittäisissä johtotehtävissä.
Harbarthin tapaus kertoo paljon.
Vuodesta 2020 lähtien emme voi enää luottaa siihen, että liittovaltion perustuslakituomioistuin
todella tuomitsee perustuslain mukaisesti.
Kala haisee päästä. Monet vain juoksevat sen kanssa.
Se ei tarkoita, että oikeusjärjestelmä epäonnistuu kaikkialla, mutta se tarkoittaa, että se epäonnistuu
niillä aloilla, joita tällä hetkellä korostetaan.""
Mutta kuka on tämä haiseva pää, josta oikeustieteilijä tohtori Beate Pfeil tässä puhuu?
Onko mahdollisesti olemassa - kuten diktatuurissa hallintomuotona kuvataan - ryhmä ihmisiä, joille on ominaista
kauaskantoinen tai rajoittamaton poliittinen valta? Kyllä on!
Se on maailmanlaajuinen okkulttisten salaseurojen verkosto, joka on tunkeutunut yhteiskunnan kaikille
aloille ja hallitsee niitä omien etujensa mukaisesti.
Kuten dokumenttielokuvassa "Weltgefahr: Höchstgrad-Freimaurerei" yksityiskohtaisesti osoitetaan,
vapaamuurariudella on hyvin voimakas vaikutus politiikkaan.
Järjestöissään, kuten Maailman talousfoorumissa WEF:ssä tai Bilderberg-ryhmässä, politiikan, tiedotusvälineiden, liike-elämän
ja finanssieliitin korkeimmat vaikuttajat kokoontuvat suljettujen ovien takana, keskustelevat maailmanlaajuisista
agendoista ja määrittelevät suunnan niiden toteuttamiselle.
Näihin salaisiin kokouksiin osallistuvat esimerkiksi suurimmat rahoitusalan jättiläiset, kuten BlackRock ja Vanguard,
jotka hallitsevat maailmanlaajuisia rahoitusmarkkinoita.
Myös nykyinen liittokansleri Friedrich Merz sekä Angela Merkel, Olaf Scholz ja Annalena Baerbock olivat kutsuttuja.
Friedrich Merz oli aiemmin BlackRockin hallintoneuvoston jäsen vuosina 2016-2020, ja heti
virkaan astuttuaan hän otti Saksalle valtavat velat.
Lisäksi WEF:n Young Global Leaders -ohjelmassa koulutetaan ja kehitetään nuoria poliitikkoja, jotka sitten
nostetaan korkeimpiin poliittisiin virkoihin, jotta varmistetaan, että he toimivat niiden hengessä .
Ilmeisesti tällä vaikutusvallalla on nyt myös kauaskantoisia seurauksia oikeuslaitokselle ja koko vallanjaolle - kuten näette.
Näin ollen kysymykseen siitä, onko Saksassa edelleen vallankäytön jako, on vastattava selvällä "ei".
Vapaamuurareiden verkosto käyttää politiikkaa hyväkseen, ja politiikka puolestaan käyttää muita
viranomaisia, kuten perustuslain suojeluvirastoa ja perustuslakituomioistuinta, hyväkseen.
Vastaako tällainen järjestelmä toimivaa demokratiaa?
Johtopäätös: Hyvät katsojat, ilmeisesti oikeusvaltio on Saksassa erittäin huonossa kunnossa.
Sen vuoksi jokaisen yksilön velvollisuudeksi tulisi yhä enemmän tulla tarkkailla, paljastaa ja julkistaa vallan väärinkäyttöä.
Kla.TV:ssä voit auttaa milloin tahansa!
Toimiva demokratia tarvitsee ihmisiä, jotka eivät suvaitse hiljaisesti ei-toivottua poliittista kehitystä vaan
vaativat aktiivisesti ja ennakoivasti vastuuvelvollisuutta.
Tämä on ainoa tapa varmistaa, ettei meitä hallitse diktatuuri, jonka langat päättyvät vapaamuurariverkostoon.
Tunnettu sanontahan kuuluu: "Joka nukkuu demokratiassa, herää diktatuurissa".
Toimiva oikeusvaltio ja demokraattinen yhteiskunta elävät mielipiteiden moninaisuudesta, eivät mielipiteiden diktatuurista.
Etenkään politiikan, perustuslain suojan, perustuslakituomioistuimen ja
tiedotusvälineiden vallanjaon tärkeillä aloilla.