A szövetségi alkotmánybíróság három új bírájának kinevezése az elmúlt hónapokban politikai
kötélhúzássá fajult a Bundestag pártjai között.
Különösen a vitatott SPD jelöltről, Brosius-Gersdorfról volt szó, aki a Szövetségi Alkotmánybíróság bírája lesz.
A Szövetségi Hírszerző Szolgálat, a Szövetségi Alkotmányvédelmi Hivatal és a Katonai Hírszerző Szolgálat munkájának
ellenőrzésével megbízott Hírszerzési Bizottság júliusi megválasztását hasonló pártpolitikai huzavona jellemezte.
A bizottságba sem az AfD tagjai, sem a baloldali párt elnöke, Heidi Reichinnek nem kerültek be.
Ez azt jelentette, hogy a bizottságban egyetlen ellenzéki képviselőként csak a Zöldek
frakcióvezető-helyettese, Konstantin von Notz maradt.
Nyilvánvalóan nagy harc folyik azért, hogy ezeket a hatalommegosztási pozíciókat csak a
saját soraikból származó emberek töltsék be.
Ha azonban a pártpolitikai érdekek ilyen nagy befolyással bírnak az ilyen döntésekre, akkor felmerül a kérdés,
hogy mi a helyzet a hatalmi ágak szétválasztásának általános helyzetével Németországban?
Ezért minden eddiginél fontosabb, hogy közelebbről megvizsgáljuk a jogállamiságot és a
hatalmi ágak szétválasztását Németországban.
Az első kérdés, amire választ kell adni, az az, hogy ezt jelenleg hogyan szabályozzák Németországban.
Az alapelv az, hogy az államhatalom több állami szerv közötti elosztása a hatalom korlátozását, valamint
a szabadság és az egyenlőség biztosítását szolgálja.
Van a törvényhozás, a Bundestag és a Bundesrat törvényhozó hatalma.
A végrehajtó hatalom, a végrehajtó hatalom, azaz a kormány a legalacsonyabb szintig, a rendőrségig.
És az igazságszolgáltatás, a bírói hatalom, a szövetségi alkotmánybírósággal és a legfelsőbb bíróságokkal.
A médiát nem hivatalosan negyedik hatalomnak nevezik, mivel tényleges feladata e többi hatalom ellenőrzése.
Másodszor, felmerül a kérdés: hogyan és kik használják ezeket a hatásköröket Németországban?
Az Alkotmányvédelmi Hivatal elnökét a szövetségi belügyminiszter nevezi ki, a
hírszerzési bizottságot pedig a Bundestag választja.
Az Alkotmánybíróság felét a Bundestag, másik felét pedig a Bundesrat választja.
Ez azt jelenti, hogy végső soron a jelenleg megválasztott politikusok döntenek minden hatáskörről.
A média évente mintegy 8,5 milliárdot kap a szövetségi kormánytól, vagyis azoktól, akiknek figyelniük kellene rájuk.
Azt is tudnia kell, hogy Németországban az ügyészség utasításhoz kötött.
Konkrétan ez azt jelenti, hogy az ügyészség, amely a végrehajtó hatalom része, az igazságügyi minisztériumnak - azaz az
igazságszolgáltatásnak - van alárendelve, ami tulajdonképpen ellentétes a német alkotmányban foglalt hatalommegosztás elvével.
A bírák hivatalosan függetlenek.
Ennyit a jelenlegi németországi helyzetről.
Most azonban a következő kérdés merül fel:
Mi történik, ha ezek az ellenőrző szervek egyre inkább kigyomlálnak minden olyan embert, aki
eltér a hivatalos, politikailag korrekt nézettől?
Ez elkerülhetetlenül azt jelentené, hogy a diktatúra felé vennénk az irányt!
A diktatúra definíciója szerint olyan uralmi forma, amelyet az egyes uralkodó személyek, a diktátor, vagy egy
uralkodó személyekből álló csoport jellemez, akik messzemenő vagy korlátlan politikai hatalommal rendelkeznek.
Íme néhány példa a közelmúltból, amikor embereket vagy magas tisztségbe emeltek, vagy
eltávolítottak tisztségükből eltérő politikai véleményük miatt:
1. Stephan Harbarth
2020. május 15-én Stephan Harbarthot a szövetségi alkotmánybíróság elnökévé választotta a Bundesrat, a CDU/CSU, az SPD,
az FDP és a Zöldek szinte pártok közötti egyhangú szavazással.
Ez annak ellenére történt, hogy Harbarth részt vett a német történelem legnagyobb
adócsalásában, az úgynevezett cum-ex adóbotrányban.
Különböző források szerint a bankok illegális részvényügyletek segítségével akár 35
milliárd eurót is kicsaltak a német államtól.
Anne Brorhilker volt főügyésznőt akkoriban a legfontosabb nyomozónak tartották.
A nyomozás során hatalmas akadályok gördültek az útjába.
2024 áprilisában végül lemondott ügyészi állásáról, és csatlakozott a Finanzwende polgári mozgalomhoz.
Indoklása: őt már nem köti a politikai visszafogottság.
Panaszkodott, hogy a pénzügyi bűncselekményeket Németországban túl gyakran tekintik jelentéktelen bűncselekménynek.
"De milliárdokról van szó, amelyek mindannyiunknak hiányoznak, és amelyeket végre vissza
kell szereznünk" - mondta szó szerint Brorhilker.
A pénzügyi szektor egy "nagy, nagyon jó kapcsolatokkal rendelkező iparág", amelynek nagy érdeke fűződik a cum-cum
ügyletek hatékony ellenőrzésének és üldözésének megakadályozásához. Úgy tűnik, hogy ezt megússzák.
Brorhilker bírálta az érintett hatóságok "obstruktív hozzáállását".
Az embernek az a benyomása, hogy "a pénzügyminisztériumok közelebb állnak a pénzügyi lobbihoz, mint a polgárokhoz".
2. Hans-Georg Maaßen
Az Alkotmányvédelmi Hivatal korábbi, 2012 és 2018 közötti elnöke bírálta a média kiegyensúlyozatlanságát és
manipulatív tudósítását a 2018-as chemnitzi zavargásokról.
Nem sokkal később felmentették az Alkotmányvédelmi Hivatal elnöki tisztségéből.
3. Christian Dettmar
Egy sokat vitatott döntésében Christian Dettmar weimari családjogi bíró két iskolában is
eltörölte a koronavírussal kapcsolatos szabályokat.
Két év felfüggesztett börtönbüntetést kapott, elbocsátották hivatalából és elveszítette nyugdíját.
4. Dr. Reiner Füllmich
Dr. Reiner Füllmich ügyvéd a második Nürnberg néven ismertté vált projekt élén állt, és
társalapítója volt a Corona Vizsgálóbizottságnak.
A bizottsága mintegy 150 tudóst és szakértőt hallgatott meg a világ minden tájáról, valamint az
Egészségügyi Világszervezet korábbi munkatársait.
Megállapításaikból kiderült, hogy a Covid-intézkedések a regionális gazdaságok tönkretételére irányuló terv első lépései
voltak, hogy a lakosságot a globális ellátási láncoktól tegyék függővé, és hogy a népesség csökkentését és az ENSZ
irányítása alatt álló világkormány felállítását célozták.
Dr. Reiner Füllmichet előzetes letartóztatásba helyezték.
Ez csak néhány példa volt arra, hogy a politikai véleménykülönbség azonnali eltávolítást eredményezett.
Dr. Beate Sybille Pfeil német jogtudós, független akadémikus, az Európa Tanács szakértője, aki az emberi jogok, a nemzeti
kisebbségek jogai Európában, az állam- és alkotmányjog területén végez kutatásokat, a következőképpen
foglalja össze a jelenlegi németországi jogi helyzetet:
"Köztudott, hogy Németországban az ügyészek nem függetlenek, hanem az illetékes igazságügyi minisztérium
utasításainak vannak alávetve, ami tulajdonképpen sérti a hatalmi ágak szétválasztásának alaptörvényi elvét.
Ez valószínűleg nagy szerepet fog játszani a kormánykritikusok elleni fellépésben.
A bírák hivatalosan függetlenek. De a probléma ott kezdődik, hogy a bírák is emberek, és sokan közülük, mint az emberek
többsége, a propaganda áldozatai, és ezért megsértik a törvényt.
Másokat olyan ítéletek félemlítenek meg, mint amilyen a Christian Dettmar weimari bíró ellen hozott ítélet volt.
Feltételezhető, hogy az igazságszolgáltatás egyes vezetői pozíciókban politizál.
A Harbarth-ügy sokatmondó.
2020-tól kezdve már nem számíthatunk arra, hogy a Szövetségi Alkotmánybíróság ténylegesen az Alaptörvénynek megfelelően dönt.
A hal bűzlik a fejétől. Sokan egyszerűen futnak vele.
Ez nem azt jelenti, hogy az igazságszolgáltatás most már mindenhol csődöt mond, csak a jelenleg "felkapott" területeken"."
De ki az a büdös fej, akiről a jogtudós Dr. Beate Pfeil itt beszél?
Létezik-e esetleg - a diktatúra mint uralmi forma leírása szerint - egy olyan embercsoport, amelyet
messzemenő vagy korlátlan politikai hatalom jellemez? Igen, van!
Ez az okkult titkos társaságok globális hálózata, amely beszivárgott a társadalom minden
területére, és érdekeiknek megfelelően irányítja azokat.
Amint azt a "Weltgefahr: Höchstgrad-Freimaurerei" című dokumentumfilm részletesen bemutatja, a
szabadkőművességnek igen erős befolyása van a politikára.
Szervezeteikben, mint például a Világgazdasági Fórum (WEF) vagy a Bilderberg-csoport, a politika, a média, az üzleti élet és a
pénzügyi elit legfelsőbb vezetői zárt ajtók mögött találkoznak, megvitatják a globális
menetrendeket, és meghatározzák a végrehajtásuk irányát.
Ezeken a titkos találkozókon részt vesznek például a legnagyobb pénzügyi óriások, mint a BlackRock és a
Vanguard, amelyek uralják a globális pénzügyi piacot.
Friedrich Merz jelenlegi szövetségi kancellár, valamint Angela Merkel, Olaf Scholz és Annalena Baerbock is meghívást kapott.
Friedrich Merz korábban 2016-tól 2020-ig a BlackRock felügyelőbizottságának tagja volt, és
közvetlenül a poszt elfoglalása után hatalmas adósságokat halmozott fel Németország számára.
Továbbá a WEF Fiatal globális vezetők programja is fiatal politikusokat képez és fejleszt, akiket aztán a
legmagasabb politikai pozíciókba emelnek azzal a céllal, hogy a szellemükben cselekedjenek .
Úgy tűnik, hogy ez a befolyás most már messzemenő következményekkel jár az igazságszolgáltatásra és a hatalmi
ágak szétválasztásának egészére nézve is - mint láthatjuk.
Ezért arra a kérdésre, hogy Németországban még mindig létezik-e a hatalmi ágak szétválasztása, egyértelmű nemmel kell válaszolni.
A szabadkőművesek hálózata a politikát használja a maga javára, a politika pedig a többi hatalmat, például az Alkotmányvédelmi
Hivatalt és az Alkotmánybíróságot használja a maga javára.
Megfelel-e egy ilyen rendszer egy működő demokráciának?
Következtetés: Kedves nézőink, úgy tűnik, a jogállamiság Németországban nagyon rossz állapotban van.
Ezért egyre inkább minden egyes ember kötelességévé kell válnia, hogy megfigyelje, feltárja és
nyilvánosságra hozza a hatalommal való visszaéléseket.
A Kla.TV-nél bármikor segíthetsz!
Egy működő demokráciának olyan emberekre van szüksége, akik nem tűrik el csendben a nemkívánatos politikai fejleményeket,
hanem aktívan és proaktívan követelik az elszámoltathatóságot.
Ez az egyetlen módja annak, hogy ne egy olyan diktatúra uralkodjon rajtunk, amelynek
szálai egy szabadkőműves hálózatban végződnek.
Végül is egy jól ismert mondás szerint: "Aki demokráciában alszik, diktatúrában ébred".
A működő jogállam és a demokratikus társadalom a vélemények sokszínűségéből él, nem pedig a vélemények diktatúrájából.
Különösen nem a politika, az alkotmányvédelem, az alkotmánybíróság és a média hatalommegosztásának fontos területein.