Utnevnelsen av tre nye dommere til den føderale forfatningsdomstolen har de siste månedene utartet seg til
en politisk dragkamp mellom partiene i Forbundsdagen.
Det dreide seg særlig om den omstridte SPD-kandidaten Brosius-Gersdorf som dommer i den føderale forfatningsdomstolen.
Valget av etterretningskomiteen i juli, som har til oppgave å overvåke arbeidet til den føderale etterretningstjenesten, det
føderale kontoret for beskyttelse av grunnloven og den militære kontraetterretningstjenesten,
var preget av en lignende partipolitisk dragkamp.
Verken medlemmer av AfD eller Venstrepartiets leder Heidi Reichinnek ble valgt inn i komiteen.
Dermed var det bare nestlederen i De grønne, Konstantin von Notz, som satt igjen i komiteen som eneste opposisjonsrepresentant.
Det er åpenbart en stor kamp for å sikre at disse maktfordelingsposisjonene bare fylles av folk fra egne rekker.
Men hvis partipolitiske interesser har så stor innflytelse på slike avgjørelser, kan man spørre seg hvordan
det egentlig står til med maktfordelingen i Tyskland?
Derfor er det viktigere enn noensinne å se nærmere på rettsstaten og maktfordelingen i Tyskland.
Det første spørsmålet vi må ta stilling til, er hvordan dette er regulert i Tyskland i dag.
Det grunnleggende prinsippet er at fordelingen av statsmakten på flere statsorganer har som
formål å begrense makt og sikre frihet og likhet.
Det er den lovgivende forsamlingen, den lovgivende makten i Forbundsdagen og Forbundsrådet.
Den utøvende, den utøvende makten, dvs. regjeringen ned til det laveste nivået til politiet.
Og rettsvesenet, den dømmende makten, med den føderale forfatningsdomstolen og høyesterettene.
Mediene omtales uoffisielt som den fjerde statsmakt, ettersom deres egentlige oppgave
er å kontrollere disse andre statsmaktene.
For det andre reiser spørsmålet seg: Hvordan og av hvem brukes disse kreftene i Tyskland?
Presidenten for forfatningsvernet utnevnes av innenriksministeren, og etterretningskomiteen velges av Forbundsdagen.
Halvparten av forfatningsdomstolen velges av Forbundsdagen og den andre halvparten av Forbundsrådet.
Det betyr at de folkevalgte politikerne til syvende og sist bestemmer over alle fullmakter.
Mediene mottar rundt 8,5 milliarder kroner i året fra staten, det vil si fra dem som burde holde øye med dem.
Du må også vite at påtalemyndigheten i Tyskland er bundet av instrukser.
Konkret betyr dette at påtalemyndigheten, som er en del av den utøvende makt, er underlagt Justisdepartementet -
altså rettsvesenet - noe som faktisk er i strid med maktfordelingsprinsippet i den tyske grunnloven.
Dommerne er formelt sett uavhengige.
Så mye for den nåværende situasjonen i Tyskland.
Men nå dukker følgende spørsmål opp:
Hva skjer når disse kontrollorganene i økende grad luker ut alle som avviker fra det offisielle, politisk korrekte synet?
Det ville uunngåelig bety at kursen ville bli satt mot diktatur!
Definisjonen av et diktatur er en styreform som kjennetegnes ved at enkelte styrende personer, diktatoren, eller en styrende
gruppe av personer har vidtrekkende til ubegrenset politisk makt.
Her er noen eksempler fra nyere tid der personer enten er blitt opphøyet til høye embeter eller fjernet
fra sine verv på grunn av avvikende politiske meninger:
1. Stephan Harbarth
Den 15. mai 2020 ble Stephan Harbarth valgt til president for den føderale forfatningsdomstolen av
Forbundsrådet i en nesten enstemmig avstemning på tvers av partiene CDU/CSU, SPD, FDP og De grønne.
Dette skjedde til tross for at Harbarth var involvert i den største skattesvindelen i tysk
historie - den såkalte cum-ex-skatteskandalen.
Ifølge flere kilder skal bankene ha svindlet den tyske staten for opptil 35 milliarder euro ved hjelp av ulovlige aksjehandler.
Den tidligere førstestatsadvokaten Anne Brorhilker ble ansett som den viktigste etterforskeren på den tiden.
Under etterforskningen ble det lagt store hindringer i veien for henne.
I april 2024 sa hun til slutt opp sin stilling som statsadvokat og meldte seg inn i borgerbevegelsen Finanzwende.
Hun begrunner det med at hun ikke lenger er bundet av politisk tilbakeholdenhet.
Hun klaget over at økonomisk kriminalitet altfor ofte ble sett på som et bagatellmessig lovbrudd i Tyskland.
"Men det handler om milliarder som vi alle mangler, og som vi endelig må få tilbake", sa Brorhilker ordrett.
Finanssektoren er en "stor bransje med svært gode forbindelser" som har stor interesse av å hindre effektiv
kontroll og straffeforfølgelse av cum-cum-transaksjoner. Tilsynelatende slipper de unna med det.
Brorhilker kritiserte den "obstruktive holdningen" til de berørte myndighetene.
Man får inntrykk av "at finansdepartementene står nærmere finanslobbyen enn borgerne".
2. Hans-Georg Maaßen
Den tidligere presidenten for Kontoret for beskyttelse av forfatningen fra 2012 til 2018 kritiserte
medienes manglende balanse og manipulerende rapportering om opptøyene i Chemnitz i 2018.
Kort tid senere ble han avskjediget fra sin stilling som president for Kontoret for beskyttelse av grunnloven.
3. Christian Dettmar
I en mye omtalt avgjørelse opphevet familiedommer Christian Dettmar i Weimar koronavirusreglene ved to skoler.
Han ble dømt til to års betinget fengsel, avsatt fra sitt embete og mistet pensjonen sin.
4. Dr. Reiner Füllmich
Advokaten Dr. Reiner Füllmich sto i spissen for et prosjekt som ble kjent som det andre Nürnberg, og
var en av grunnleggerne av Koronagranskingsutvalget.
Komiteen hans intervjuet rundt 150 forskere og eksperter fra hele verden, i tillegg til
tidligere ansatte i Verdens helseorganisasjon.
Funnene deres viste dem at Covid-tiltakene var de første stegene i en plan om å ødelegge regionale økonomier for å gjøre
befolkningen avhengig av globale forsyningskjeder, og at de hadde som mål å redusere befolkningen og
innsette en verdensregjering under ledelse av FN.
Dr. Reiner Füllmich ble varetektsfengslet.
Dette var bare noen få eksempler på at avvikende politiske meninger resulterte i umiddelbar avskjedigelse fra embetet.
Den tyske juristen Dr. Beate Sybille Pfeil, uavhengig akademiker og Europarådsekspert med forskningsfokus på menneskerettigheter,
nasjonale minoriteters rettigheter i Europa, stats- og forfatningsrett, oppsummerer den nåværende
rettslige situasjonen i Tyskland på følgende måte:
"Det er velkjent at statsadvokatene i Tyskland ikke er uavhengige, men underlagt instrukser fra det
ansvarlige justisdepartementet, noe som faktisk bryter med maktfordelingsprinsippet i grunnloven.
Dette vil sannsynligvis spille en viktig rolle i nedkjempingen av regjeringskritikere.
Dommerne er formelt sett uavhengige. Men problemet begynner med at dommere også er mennesker, og mange av dem, i likhet med de
fleste mennesker, er ofre for propaganda og bryter derfor loven.
Andre lar seg skremme av dommer som den mot Weimar-dommeren Christian Dettmar.
Man kan anta at rettsvesenet er politisert i enkelte lederstillinger.
Harbarth-saken taler sitt tydelige språk her.
Siden 2020 kan vi ikke lenger stole på at den føderale forfatningsdomstolen faktisk dømmer i samsvar med grunnloven.
Fisken stinker fra hodet. Mange løper rett og slett med den.
Dette betyr ikke at rettssystemet nå svikter overalt, men på de "hypede" områdene."
Men hvem er dette stinkende hodet som juristen Dr. Beate Pfeil snakker om her?
Finnes det muligens - som beskrevet i diktatur som styreform - en gruppe mennesker som kjennetegnes av
vidtrekkende til ubegrenset politisk makt? Ja, det gjør det!
Det er det globale nettverket av okkulte hemmelige selskaper som har infiltrert alle samfunnsområder
og kontrollerer dem i henhold til sine interesser.
Som dokumentarfilmen "Weltgefahr: Höchstgrad-Freimaurerei" viser i detalj, har
frimureriet en meget sterk innflytelse på politikken.
I deres organisasjoner, som World Economic Forum WEF eller Bilderberggruppen, møtes de fremste hodene innen politikk, media,
næringsliv og finanselite bak lukkede dører, diskuterer globale agendaer og legger kursen for hvordan de skal gjennomføres.
På disse hemmelige møtene deltar blant annet de største finansgigantene som BlackRock og
Vanguard, som dominerer det globale finansmarkedet.
Den nåværende forbundskansleren Friedrich Merz, Angela Merkel, Olaf Scholz og Annalena Baerbock var også invitert.
Friedrich Merz var tidligere medlem av representantskapet i BlackRock fra 2016 til 2020, og umiddelbart etter at han tiltrådte
stillingen, opparbeidet han seg en enorm gjeld for Tyskland.
WEFs Young Global Leaders-program utdanner og utvikler også unge politikere, som deretter løftes opp til de høyeste politiske
posisjonene med det formål å sikre at de handler i sin ånd .
Tilsynelatende har denne innflytelsen nå også vidtrekkende konsekvenser for
rettsvesenet og hele maktfordelingen - som du kan se.
Derfor må spørsmålet om det fortsatt er maktfordeling i Tyskland besvares med et klart "nei".
Frimurernettverket bruker politikken til sin fordel, og politikken bruker i sin tur de andre maktinstansene, som for
eksempel Grunnlovsvernet og Grunnlovsdomstolen, til sin fordel.
Tilsvarer et slikt system et fungerende demokrati?
Konklusjon: Kjære seere, det står tilsynelatende svært dårlig til med rettssikkerheten i Tyskland.
Det bør derfor i økende grad bli den enkeltes plikt å observere, avdekke og offentliggjøre maktmisbruk.
På Kla.TV kan du hjelpe når som helst!
Et velfungerende demokrati trenger mennesker som ikke stilltiende tolererer en uønsket politisk
utvikling, men som aktivt og proaktivt krever ansvarlighet.
Bare slik kan vi sikre at vi ikke blir styrt av et diktatur hvis tråder ender i et frimurerisk nettverk.
Et velkjent ordtak sier tross alt: "Den som sover i demokratiet, våkner opp i diktaturet".
En fungerende rettsstat og et demokratisk samfunn lever av meningsmangfold, ikke av meningsdiktatur.
Spesielt ikke på de viktige områdene maktfordeling av politikk, grunnlovsvern, forfatningsdomstol og medier.