Pasaulinės krizės save vadinančioje pirmaujančioje žiniasklaidoje gyventojams visada aiškinamos remiantis mokslo išvadomis.
Nesvarbu, ar kalbama apie klimato kaitą, ar apie koronaviruso krizę, visada sakoma: "Mokslininkai sutaria".
Bet ar tikrai taip yra?
Argi mokslas neklestėte klesti dėl klausimų, abejonių, skirtingų požiūrių diskusijų?
Amerikiečių fizikas, Nobelio premijos laureatas Richardas Feynmanas dar 1965 m.
pabrėžė pagrindinį abejonės vaidmenį moksle.
Jis teigė, kad tikėjimas ekspertų nežinojimu yra esminis mokslo bruožas, pabrėžiantis abejonių ir skepticizmo poreikį.
Šis principas labai svarbus mokslo pažangai, nes leidžia kelti naujus klausimus ir plėsti žinių ribas.
J. Feynmanas pabrėžė, kad siekiant pažangos reikia ne tik palikti vietos abejonėms, bet netgi aktyviai jas skatinti.
Tačiau tikrovė yra kitokia.
Hansas-Joachimas Zillmeris, eksperimentinės geologinės istorijos autorius ir tyrinėtojas, tai žino.
Jis griežtai su tuo nesutinka ir sako: "Įprasta klaidingai manyti, kad nauji mokslinių tyrimų rezultatai automatiškai nugali."
Zillmerio teigimu, žiniasklaida čia atlieka svarbų vaidmenį.
Jie yra politiškai kontroliuojami, todėl sprendžia, kurios išvados ir modeliai bus propaguojami, o kurios ne.
Senosios teorijos taip pat slopinamos, jei jos prieštarauja dabartinei pasaulėžiūrai.
Tiek senos teorijos, tiek, cituojant Zillmerį, "radikaliai naujos ir galbūt vertingos
idėjos negauna jokios paramos joms viešinti".
Mokslininkas profesorius Dr. Christofas Kūbendneris (Christof Kuhbandner) - tai žmogus, į kurį per koronaviruso
krizę buvo nukreipta didžioji spauda, nes jis taip pat kvestionavo vadinamąsias ekspertų nuomones.
Interviu su Gunnaru Kaiseriu jis paaiškina, kur jis mato mokslo esmę.
"Kaip mokslininkas aš iš esmės niekada nekalbu apie tiesas.
Yra toks fiziko ir Nobelio premijos laureato Richardo Feynmano sakinys: "Mokslo esmė iš tikrųjų yra ekspertų klausinėjimas."
Taigi, kai mąstau moksliškai, turiu užduotį kvestionuoti ekspertų nuomones ir plėsti žmonijos žinias.
Be to, kai kurie žmonės dažnai painioja vaidmenis mokslo komunikacijos srityje.
Tiesą sakant, visada turėčiau sakyti: "Ar kalbu kaip mokslininkas, ar kaip ekspertas?"
"Būdamas mokslininkas, jūs netgi turite suabejoti bet kokia ekspertų parduodama tiesa.
Tokia yra tikroji mokslo misija."
Tačiau kiekvienas, kuris tai daro kaip mokslininkas, greitai patirs pasekmes.
Komunikacijos mokslininkas, profesorius Michaelas Meyenas yra nuolat kritikuojamas oficialiosios
žiniasklaidos, dėl to dabar jis yra profesinėje nuošalėje.
Savo naujoje knygoje "Kaip aš praradau savo universitetą" Meyenas ne tik aprašo kampanijos, per kurią jis prarado beveik viską, kas
jį apibrėžė kaip akademiką, detales, bet ir analizuoja gilesnes, sistemines aplinkybes: radikalią
universitetų pertvarką per pastaruosius 30 metų.
Tai susiję su komercializacija, prisitaikymu, baime ir mokslinių tyrimų politizavimu.
Meyen rašo: "Mes norime demokratijos, bet patys renkamės, kam leisti dalyvauti."
Fizikė ir klimato aktyvistė Sabine Hossenfelder abejoja metodika, pagal kurią tam tikri
ekstremalūs orų reiškiniai siejami su klimato kaita.
Ji sako: "Daugelis klimato mokslininkų žino, kokie neišsamūs yra šio orų žemėlapių sudarymo centro tyrimai, bet jie tyli."
"Yra daug klimato mokslininkų, kurie puikiai žino, kad šie vadinamieji tyrimai yra nepatikimi, bet
jie nieko nesako, nes tai būtų politiškai nepatogu."
Geografijos ir ekonomikos didaktikos universiteto profesorė Anke Uhlenwinkel neseniai išleido knygą:
"Tie, kurie trukdo, turi pasitraukti - kritiškai nusiteikusių profesorių pašalinimas iš universitetų".
Interviu "AUF 1" ji pasakoja, kad vis daugiau profesorių praranda darbą ne dėl prasto akademinio
darbo, o dėl to, kad užduoda nepatogius klausimus.
Kadaise buvusios laisvų diskusijų vietos dabar yra baimės, cenzūros ir politinio konformizmo institucijos.
Kiekvienas, kuris neatitinka vyraujančio naratyvo, yra išstumiamas.
Interviu su Elsa Mittmannsgruber ji kalba apie piktnaudžiavimą valdžia, konformizmą ir mokslo idėjos išdavystę.
Ji taip pat mano, kad kiekvienas pilietis gali susidaryti savo nuomonę tik tada, kai jam suteikiama
galimybė susipažinti su visais moksliniais faktais.
"... ir tuo geriau žinote apie dalykus, kuriuos iš tikrųjų visi galite žinoti, o tai yra daug daugiau
nei tai, apie ką paprastai kalbama viešojoje erdvėje.
Žinoma, kuo daugiau žinote, tuo daugiau galite susidaryti savo pagrįstą nuomonę ir socialinę nuomonę."
"Kai mokslas iš tikrųjų atvirai komunikuoja mokslo viduje, taip, todėl matome, kad RKI protokoluose buvo diskutuojama apie mokslą,
bet tai, kas buvo pateikta visuomenei, buvo visai kas kita.
Taip, ir šioje vainiko krizėje yra keletas mokslininkų, kurie, manau, iš tikrųjų turėjo ką pasakyti, bet jie paprasčiausiai
nebuvo išgirsti, jie, taip sakant, buvo nustumti į šalį.
Prie to dar prieisime, nes kai kurie mūsų tyrime dalyvavę žmonės priklauso šiai kategorijai, ir jei būtume juos išklausę,
būtume turėję bent dvi nuomones, o kaip piliečiai galėtume patys nuspręsti, kuri iš jų mums galiausiai pasirodė įtikinamesnė.
Jei taip neatsitinka, t. y. jei sakome "vadovaukitės mokslu", tai iš tikrųjų yra toks pat
nemoksliškas posakis, nes "mokslas" nieko nenurodo.
"Moksle" nekalbama apie gėrį ar blogį, tačiau moksle kalbame apie tam tikrus faktus, hipotezes, eksperimentus, ką tik darome.
Klausimai, todėl taip pat galite atlikti apklausas ir sakyti: gerai, dabar iš to išėjo tai ir tai, ir tai,
ir tai, bet tai nebūtinai reiškia "gerai" ir "blogai".
Vietoj to tik nurodoma, kad toks ir toks procentas respondentų teigė taip ir taip.
Ir tada, kai būsiu plačiai informuotas, galėsiu susidaryti savo, kaip piliečio, nuomonę, ar man tai atrodo
abejotina, ar sakysiu: "Na, visi mano draugai sako tą patį, dėl ko jūs iš tikrųjų sunerimote?
Galiausiai tai galiu nuspręsti pats.
Bet jei aš neturiu šio faktinių rezultatų diapazono ir man sakoma: "Taip, bet yra vienas rezultatas ir mes jo
laikysimės, tada aš nebegaliu to daryti ir visuomenė tampa nelaisva, nes nebelieka individo pasirinkimo laisvės."
Prof. Anke Uhlenwinkel interviu taip pat kalba apie vadinamąjį trečiųjų šalių finansavimą,
kuris naudojamas moksliniams tyrimams finansuoti.
"Taip, trečiųjų šalių finansavimas yra labai svarbus dalykas.
Jame paprastai nurodoma, kokių "gerų" dalykų pageidaujama, taip pat yra keletas, taip sakant, "skambių žodžių",
kuriuos būtinai turite įtraukti į šias trečiųjų šalių finansavimo paraiškas, kad turėtumėte bent kokią galimybę.
Tuo tarpu iš tikrųjų yra trečiųjų šalių lėšų, dėl kurių skelbiami konkursai ir kurios jau praktiškai paskirstytos."
Prof. Dr. Werneris Kirsteinas 14-ojoje AZK taip pat aptarė šią finansavimo problemą ir
sukūrė terminą "politogeninė klimato kaita".
"Toliau kalbėsiu apie tai, kad čia daug lėšų skiria, žinoma, ES ir atskiros valstybės.
Daugybė mokslininkų įdarbinami klimato programoms rengti, jų tyrimams atlikti, kad gautų finansavimą.
Kadangi aš pats esu iš universiteto, matėme, kad universitetams skiriamo pagrindinio
finansavimo nepakanka normaliai veiklai organizuoti.
Taigi ką daro mokslininkas?
Jis apžvelgia ES ir Vokietijos finansavimo katalogą, o kitose šalyse tai taip pat egzistuoja.
Dabar matote, kad randate kokią nors su klimato kaita susijusią temą, ir tada pateikiu paraišką,
suformuluoju paraišką, pateikiu ją atitinkamai institucijai.
Ir štai, vos tik bet kokiame kontekste užsimenama apie visuotinį atšilimą ar temperatūros kilimą, pinigai plūsta.
Keisčiausia, ką man teko patirti, kai biologų, visai ne klimatologų, grupė - jie net nežinojo, kas iš tikrųjų yra klimato
kaita, visuotinis atšilimas, gerai, su tuo galima susidoroti - ir tada biologų tema buvo:
"Pūkuotųjų kirmėlių elgsena kylant temperatūrai"!
Štai kaip toli ji pažengė, problema nebetenka jokio vaidmens, svarbiausia - klimato kaita, o tada plūsta pinigai.
Taip, tada matote dosnius rėmėjus, taigi ne tik ES remia tokius dalykus, federalinės ministerijos taip pat remia
tokias paraiškas, o moksliniai tyrimai turi kažką bendro.
Daugeliui savo kolegų sakau: "Ką jūs darote, ar netikrinate tiesos, kas vyksta?"
"Taip, mums reikia pinigų, pinigai turi tekėti. Kaip mes norime egzistuoti, jei neturime pinigų?"
Tada, žinoma, vėl galite įdarbinti doktorantus, todėl galite pirkti kompiuterius, investuoti į įrangą,
darbuotojus ir t. t., ir tada kažkas pradeda tekėti.
Tačiau tam reikia lėšų, ir tada tikrai nesvarbu, kokią temą pasirinksite, jei tik ji bus susijusi su visuotiniu atšilimu.
Liūdna, bet taip jau yra."
Taigi mokslininkams apskritai neleidžiama susitarti, nes mokslas klesti dėl klausimų, abejonių ir atvirų diskusijų.
Akivaizdu, kad moksliniai tyrimai priklauso nuo politikos ir yra jos kontroliuojami skiriant finansavimą.
Visuomenė apie politiniu požiūriu pageidaujamus mokslo rezultatus sužino tik iš pagrindinių žiniasklaidos priemonių.
Mokslininkai yra patekę į spąstus, nes jei jie pasitrauktų iš šios sistemos, kiltų grėsmė jų
mokslinei reputacijai, o dažnai ir pragyvenimui.
Todėl kreipiamės į kiekvieną nuoširdų tyrėją - mokslininką, kuris nori atlikti sąžiningus tyrimus, - kad jis
neleistųsi būti korumpuotas, o pakeltų balsą, pateiktų priešingus įrodymus ir drąsiai spręstų skundus.