V samozvaných popredných médiách sa globálne krízy vždy vysvetľujú obyvateľstvu pomocou vedeckých poznatkov.
Či už ide o klimatické zmeny alebo krízu spôsobenú koronavírusom, vždy sa hovorí: "Vedci sa zhodli."
Ale je to naozaj tak?
Nebýva veda založená na spochybňovaní, na pochybnostiach, na diskusii medzi rôznymi názormi?
Richard Feynman, americký fyzik a nositeľ Nobelovej ceny, ešte v roku 1965 zdôrazňoval hlavnú úlohu pochybností vo vede.
Uviedol, že viera v nevedomosť odborníkov je základnou charakteristikou vedy, ktorá
zdôrazňuje potrebu pochybností a skepticizmu.
Táto zásada je pre vedecký pokrok kľúčová, pretože umožňuje klásť nové otázky a rozširovať hranice poznania.
Feynman zdôrazňoval, že na dosiahnutie pokroku treba nielen ponechať priestor pre
pochybnosti, ale dokonca ich aktívne podporovať.
Skutočnosť je však iná.
Hans-Joachim Zillmer, autor a výskumník experimentálnej geologickej histórie, to vie.
Rozhodne s tým nesúhlasí a hovorí: "Je rozšíreným omylom veriť, že nové výsledky vedeckého výskumu automaticky zvíťazia."
Podľa Zillmera tu zohrávajú kľúčovú úlohu médiá.
Politicky riadené orgány rozhodujú o tom, ktoré zistenia a modely sa budú propagovať a ktoré nie.
Staré teórie sa tiež potláčajú, ak sú v rozpore so súčasným pohľadom na svet.
Staré teórie, ako aj, citujúc Zillmera, "radikálne nové a možno hodnotné myšlienky
nedostávajú žiadnu podporu na ich zverejnenie".
Vedec Prof. Dr. Christof Kuhbandner je človek, ktorý bol počas krízy s koronavírusom terčom útokov mainstreamovej
tlače, pretože spochybňoval aj takzvané odborné názory.
V rozhovore s Gunnarom Kaiserom vysvetľuje, v čom vidí jadro vedy.
"Ako vedec v podstate nikdy nehovorím o pravde.
Richard Feynman, fyzik a nositeľ Nobelovej ceny, povedal: "Podstatou vedy je vlastne spochybňovanie odborníkov."
Takže keď rozmýšľam vedecky, mám za úlohu spochybňovať názory odborníkov a rozširovať poznanie ľudstva.
Niektorí ľudia si často mýlia úlohy v oblasti vedeckej komunikácie.
Vlastne by som mal vždy povedať: "Hovorím ako vedec alebo ako odborník?"
"Ako vedec máte dokonca za úlohu spochybniť každú pravdu, ktorú predávajú odborníci.
To je skutočné poslanie vedy."
Ak to však urobíte ako vedec, rýchlo ponesiete následky.
Komunikačný vedec profesor Michael Meyen je pod neustálou paľbou kritiky etablovaných médií, čo
viedlo k jeho rozsiahlej profesionálnej marginalizácii.
Vo svojej novej knihe "Ako som prišiel o svoju univerzitu" Meyen opisuje nielen detaily kampane, v ktorej stratil takmer všetko,
čo ho definovalo ako akademika, ale analyzuje aj hlbšie, systémové pozadie: radikálnu
reštrukturalizáciu univerzít za posledných 30 rokov.
Ide o komercializáciu, prispôsobovanie, strach a politizáciu výskumu.
Meyen píše: "Chceme demokraciu, ale vyberáme si, kto sa na nej môže zúčastniť."
Fyzička a klimatická aktivistka Sabine Hossenfelderová teraz spochybňuje metodiku, ktorá sa používa na spájanie
niektorých extrémnych poveternostných udalostí so zmenou klímy.
Hovorí: "Mnohí klimatológovia vedia, aké neúplné sú štúdie, ktoré vychádzajú z tohto centra pre
mapovanie počasia, ale držia jazyk za zubami."
"Mnohí klimatológovia veľmi dobre vedia, že tento takzvaný výskum nie je spoľahlivý, ale nepovedia
ani slovo, pretože by to bolo politicky nepohodlné."
Anke Uhlenwinkel, univerzitná profesorka didaktiky geografie a ekonómie, nedávno vydala knihu:
"Tí, ktorí narúšajú, musia odísť - odstránenie kritických profesorov z univerzít".
V rozhovore pre AUF 1 opisuje, že čoraz viac profesorov prichádza o prácu - nie pre nekvalitnú
vedeckú prácu, ale preto, že kladú nepríjemné otázky.
Kedysi miesta slobodnej diskusie sú dnes inštitúciami strachu, cenzúry a politického konformizmu.
Každý, kto nezapadá do prevládajúceho príbehu, dostane nakladačku.
V rozhovore s Elsou Mittmannsgruberovou hovorí o zneužívaní moci, konformite a zradách myšlienky vedy.
Je tiež presvedčená, že každý občan si môže vytvoriť vlastný názor len vtedy, ak má prístup k celej škále vedeckých faktov.
"... a tým lepšie viete o veciach, o ktorých by ste vlastne všetci mohli vedieť, a to je oveľa
viac, než sa bežne diskutuje vo verejnej sfére.
Samozrejme, čím viac viete, tým viac si môžete vytvoriť vlastný, dostatočne podložený názor a tiež spoločenskú mienku."
"Veda vlastne komunikuje otvorene v rámci vedy, áno, takže vidíme, že v prípade protokolov RKI sa tam diskutovalo o
vede, ale to, čo bolo podané verejnosti, bolo niečo úplne iné.
Áno, a v tejto korónovej kríze sú niektorí vedci, ktorí, myslím si, mali skutočne čo povedať, ale
jednoducho ich nebolo počuť, boli takpovediac marginalizovaní.
Ešte sa k tomu dostaneme, pretože niektorí z ľudí v našej štúdii patria do tejto kategórie, a keby sme ich vypočuli, mali
by sme aspoň dva názory a ako občania by sme sa mohli sami rozhodnúť, ktorý z nich sa nám nakoniec zdá presvedčivejší.
Ak sa tak nestane, t. j. ak povieme "postupujte podľa vedy" - je to vlastne výraz, ktorý je rovnako
nevedecký ako čokoľvek iné, pretože "veda" nič nešpecifikuje.
"Veda" nehovorí o dobrom alebo zlom, ale vo vede hovoríme o určitých faktoch, hypotézach, experimentoch, čokoľvek robíme.
Otázky, takže môžete tiež robiť prieskumy a povedať: Dobre, teraz z toho vyšlo toto a toto a toto,
ale nemusí to nevyhnutne hovoriť o "dobrom" a "zlom".
Namiesto toho sa len uvádza, že také a také percento respondentov uviedlo to a to.
A potom si ako občan môžem vytvoriť vlastný názor, keď budem široko informovaný, či to považujem za
pochybné, alebo si poviem, no, všetci moji priatelia hovoria to isté, čo vás vlastne rozčuľuje?
O tom môžem nakoniec rozhodnúť sám.
Ale ak nemám túto škálu skutočných výsledkov a je mi povedané, že áno, ale existuje tento jeden výsledok a my sa ním budeme riadiť,
potom to už nemôžem robiť a vtedy sa spoločnosť stáva neslobodnou, pretože sloboda voľby pre jednotlivca už neexistuje."
Profesorka Anke Uhlenwinkelová v rozhovore hovorí aj o takzvanom financovaní tretími
stranami, ktoré sa používa na financovanie výskumu.
"Áno, financovanie treťou stranou je veľmi dôležitý bod.
Zvyčajne sa v ňom uvádza, aké "dobré" veci sú žiadané, a tiež sú tam takpovediac "módne slová", ktoré musíte v
týchto žiadostiach o financovanie treťou stranou bezpodmienečne uviesť, aby ste mali vôbec nejakú šancu.
A medzitým sa vlastne ponúkajú finančné prostriedky tretích strán, ktoré sú už prakticky pridelené."
Prof. Dr. Werner Kirstein sa na 14. AZK venoval aj tomuto problému financovania a zaviedol pojem "politogénna zmena klímy".
"Potom sa dostanem k tomu, že sa tu poskytuje veľké množstvo finančných prostriedkov,
samozrejme, zo strany EÚ a jednotlivých štátov.
Mnohí vedci sú najímaní na vypracovanie klimatických programov, na ich výskum s cieľom získať na ne finančné prostriedky.
Keďže sám pochádzam z univerzity, videli sme, že základné finančné prostriedky na
univerzitách nestačia na zabezpečenie riadneho fungovania.
Čo teda robí vedec?
Pozrel sa na katalóg financovania EÚ a nemecký katalóg financovania, ktorý existuje aj v iných krajinách.
A teraz vidíte, že nájdete nejakú tému, ktorá sa hodí k zmene klímy, a potom podám žiadosť,
sformulujem žiadosť, predložím žiadosť príslušnému orgánu.
A hľa, akonáhle sa v akejkoľvek súvislosti spomenie slovo globálne otepľovanie alebo zvýšenie teploty, peniaze sa len tak hrnú.
Najčudnejšia vec, ktorú som zažil, bolo, keď skupina biológov, vôbec nie klimatológov - ani nevedeli, čo to vlastne klimatická
zmena je, globálne otepľovanie, dobre, s tým sa dá poradiť - a potom téma pre biológov
bola: "Správanie sa lugerov s rastúcou teplotou"!
Tak ďaleko to už zašlo, problém už nehrá žiadnu úlohu, hlavná vec je zmena klímy a potom tečú peniaze.
Áno, potom môžete vidieť štedrých sponzorov, takže to nie je len EÚ, ktorá podporuje takéto veci, federálne ministerstvá
tiež podporujú takéto aplikácie a výskum má čo robiť.
Mnohým kolegom hovorím: "Čo to robíte, neoverujete si pravdu alebo to, čo sa deje?" A oni mi odpovedajú: "Áno, to je pravda.
"Áno, potrebujeme peniaze, peniaze musia prúdiť. Ako chceme existovať, keď nemáme peniaze?"
A potom samozrejme môžete opäť zamestnať doktorandov, takže môžete kúpiť počítače, investovať do
vybavenia, zamestnancov atď. a potom niečo plynie.
Na to však potrebujete finančné prostriedky a potom je úplne jedno, akú tému si vyberiete,
ak má niečo spoločné s globálnym otepľovaním.
Je to smutné, ale takto to funguje."
Takže vedci sa vôbec nesmú zhodnúť, pretože veda prekvitá na spochybňovaní, pochybnostiach a otvorenej diskusii.
Je zrejmé, že výskum závisí od politiky a je ňou riadený prostredníctvom prideľovania finančných prostriedkov.
Verejnosť sa dozvedá o vedeckých zisteniach, ktoré sú politicky žiaduce, len prostredníctvom popredných médií.
Vedci sa ocitli v pasci, pretože ak opustia tento systém, je ohrozená ich vedecká reputácia a často aj živobytie.
Preto sa obraciame na každého úprimného výskumníka - na tých vedcov, ktorí chcú vykonávať poctivý výskum -
aby sa nenechali skorumpovať, ale aby sa ozvali, poskytli protidôkazy a odvážne riešili sťažnosti.