Lois Sasek je najstarija kćerka jedanaestoro djece osnivača Kla.TV-a Iva Saseka i njegove supruge Anni.
Godine 2006. preuzela je dužnost produkcijske menadžerice u Panorami Film i bila je odgovorna za snimanje i
postprodukciju deset značajnih igranih filmova svog oca.
Od 2012. godine je također menadžerica produkcije i glavna koordinatorica internetskog televizijskog kanala Kla.TV.
Lois ima izvanredne organizacijske vještine.
Osim toga, njena velika snaga leži u njenoj sposobnosti da motiviše i inspiriše ljude.
Ovo se moglo vidjeti u konkretnim terminima kada se AZK još uvijek održavao u velikim dvoranama.
Pod njenom koordinacijom, svih 20 tona materijala je rastavljeno i utovareno za samo pola sata nakon
događaja, a svi uključeni su se odlično zabavili radeći to.
Na isti način je formirala moćan i entuzijastičan tim od stotina volontera Kla.TV-a.
Više od 13 godina svakodnevno emituje svoje programe u 195 zemalja i na do 80 jezika.
Svako ko poznaje Lois zna da ona ima veliko srce za sve slabe i potrebite ljude.
Posebno su bili potreseni sudbinama brojnih žrtava satanističkog ritualnog nasilja.
Želja da se tim ljudima da glas i da se zločini počinjeni nad njima privuku pažnju javnosti navela je Lois, pored njenog
dugotrajnog rada na Kla.TV, da postane scenaristkinja za razne značajne dokumentarne filmove, kao što
su dijelovi 1 do 3 filma "Blutsekte" (Krvne sekte).
Ovi filmovi su pregledani milione puta.
Ohrabreni ovim produkcijama, brojne žrtve su poduzele korak da svoje priče o patnji učine javnim.
Lois je u ličnom kontaktu s mnogima od njih.
Njen najnoviji film, "1024 preživjelih ritualnog nasilja i potop se nastavlja!",
objavljen je prije sedam dana na više od 30 jezika.
Da, dragi gledaoci ovog 22. AZK-a. U prvom dijelu saznali smo o opsežnom istraživanju koje je
proveo moj otac, Ivo Sasek. On nam ga je otkrio.
Stotine ljudi su volontirale svoje vrijeme kako bi iznijele na vidjelo ove globalne tajne društve.
Intensivna istraživanja su provodena noć za noći.
Na kraju prvog bloka na Vetopediji, moj brat Elias nam je pokazao kako sami možemo pregledati i provjeriti
ove temelje tajnih društava na velikoj svjetskoj karti.
Jasno smo vidjeli kako je ovaj svijet u kandžama ovih tajnih društava u svim oblastima.
U kandžama visokog stepena masonerije, koja vanjskom svijetu prikazuje vrlo human i prijateljski imidž.
Međutim, na najvišim nivoima čuli smo iz njihovih usta i pročitali u njihovim spisima da je
Sotona/Lucifer njihov bog, a da su Bog iz Biblije i Isus đavoli.
Svi koji su propustili prvi dio AZK-a svakako trebaju poslušati govor koji je održao moj
otac, Ivo Sasek, kao osnovu za ovaj drugi dio.
Jer sada gradimo na tome. Koja je posljedica toga da je Sotona Bog?
Mogao bi pomisliti: "Meni nije važno ko je Bog."
Ali koja su djela tih ljudi koji zaista vide Sotona kao svog boga i obožavaju ga?
Kao što je već spomenuto, u posljednjih nekoliko godina objavio sam stotine izvještaja žrtava satanizma.
Slušao sam ih, razgovarao s njima, čitao njihove izvještaje, gledao njihove filmove, i svi oni svjedoče upravo onome što je
moj otac otkrio jutros: tim okrutnim žrtvovanjima djece, itd.
Ne moram sve to ponovo ponavljati.
Obavezno poslušajte ovaj govor i pogledajte ove filmove, u kojima žrtve potvrđuju sve riječ po riječ.
Na primjer, da visokostepena masonerija ima svoje korijene u čistom satanizmu.
Ali ove žrtve su iz prve ruke iskusile šta znači kada je Sotona "Bog", ili kada se Sotoni prinosi obožavanje,
kada se priziva, kao što smo čuli od slobodnog zidara 33. stepena Arthura Edwarda Waiteta.
To je bila teorija. Žrtve svjedoče da je stvarnost bila najveći mogući horor,
najokrutnija stvar koju ljudsko biće može doživjeti.
I to je ono što satanizam u suštini znači.
Kažem da će svako ko se bavi ovom temom naići na kraj, jer je to tako okrutno, jer je satanizam suprotnost svemu za što Bog stoji,
svemu što smatramo lijepim, svemu što je dobro, svemu što opisujemo kao mirno, divno, ljupko, svemu
što smatramo ili osjećamo kao božansko ili nebesko.
Ako to okrenete naopačke, imate okrutnost, nasilje, uništenje, pa čak i unakaženje.
Ovo je neprihvatljivo i nerazumljivo za nas kao poštene ljude.
Ovo također možete vidjeti u mom najnovijem filmu, gdje Švicarska crkva Sotone otvoreno prikazuje ove zločine na svom kanalu.
To je gotovo nepodnošljivo. Sada se postavlja veliko pitanje: moramo li se zaista time baviti?
To nije dobro za naše mentalno stanje, toliko nas obara, moramo se fokusirati na svjetlo.
Da, da, mi smo svjetlo, to je istina, i svjetlo je propast ovih zločina.
Ali ako se ne suočimo s vrstom ljudi koji su na čelu ovog svijeta – kao što smo danas dokazali, kao što je Papa dokazao – ako ne
dopustimo da nas ova bezdanu zloba u najvišim ešalonima svjetskog vodstva pogodi, onda ćemo i dalje
strahovati od njihovih pandemija, njihove klimatske histerije, njihovih potaknutih ratova.
Čitamo njihove lažne novine, bespomoćno ćemo stajati i gledati kako još više uništavaju našu životnu sredinu, kako pljačkaju
zemlju i njene resurse, kako pljačkaju siromašne zemlje.
Gledamo njihove filmove, slušamo njihovu muziku – "Trallalla, Didelidei" – raspravljamo o tome da li je mRNA vakcina dobra ili
loša, da li hemtrejlovi postoje ili ne, da li bi sunce trebalo zamračiti ili ne, koliko 5G
antena i Starlink satelita treba lansirati u svemir.
Gledamo kako su milioni humanoidnih robota pušteni na Zemlju i kako nas ta vještačka inteligencija treba zamijeniti, itd., itd.
Ali tek kada prodremo do glave hobotnice i čitavo čovječanstvo shvati koji nas luđaci vladaju i kakvi su to ljudi, kakva su
njihova djela, kakav im je način razmišljanja i šta Satanizam u svojoj srži znači, tek tada ćemo se
osloboditi ovih okova, širom svijeta, kako je Papa rekao.
Onda ćemo se svi ustati. Onda ćemo zajedno rasvijetliti to i okončati ovo ludilo, jer je
svjetlost jača od tame i jer je Bog jači od Sotone.
I zato bih sada želio započeti prelaskom na dvije žrtve satanizma koje su preživjele ritualno satanističko
zlostavljanje i ovu perverznu satanističku nasilnost.
Nakon toga ću preći na stručnjake, na svjedoke o istoj temi, koji će nam potom otkriti u kojoj
mjeri se krije iza ovoga – pa sve do vojske, itd.
I moramo pogledati tamo da bismo razumjeli šta se dešava našem svijetu.
Nijedna slika nije prikazana, ali morat ćemo se suočiti s tim: šta znači satanizam?
Ali ćemo također pokazati rješenja, šta svako od nas može učiniti da to zaustavi!
Rekao bih da, ako neko stvarno ne može podnijeti, može se na neko vrijeme povući u stranu ili pokriti
uši između, ako mora i ako postane previše intenzivno.
Ali nećemo ulaziti u previše detalja, to ti mogu reći. Ipak, moramo o tome razgovarati. Moramo zapamtiti da
su ti ljudi morali proći kroz ono što mi možemo samo površno opisati u dvije ili tri rečenice.
Dakle, pozivam da se sada suočimo s ovim i bacimo pogled! Tek tada ćemo moći izvući
prave zaključke. Sada prelazimo na Sandru Rasch.
Rođena je u sotonističkoj porodici i o svojim iskustvima, na primjer, kaže: "Najviše rangirani masoni su očito
sotonisti, a njihov bog je bio crni bog koji je ušao u naš svemir da ga zamrači i preuzme sve." Odseći.
Sandra Rasch je preživjela ritualno nasilje iz Njemačke.
Ona i njena sestra Antje odrasle su u sotonističkoj porodici.
Prodani su pedofilima i teško zlostavljani dok su bili djeca.
Sandra i njena sestra morale su učestvovati u brojnim sotonističkim ritualima.
Žrtvovanja i kanibalizam su se dogodili.
Dvije sestre su sistematski udaljavane jedna od druge, što je dovelo do prekida kontakta.
U filmu Liz Wieskerstrauch "Höllenleben" (Život u paklu), zasnovanom na istraživanju Guida Granda, Sandra i Antje
nezavisno i bez konsultacija detaljno svjedoče o istim ritualima.
Ranije nisu imali nikakav kontakt jedni s drugima deset godina.
Iskustvo koje oni detaljno opisuju odnosi se na ritualno rođenje koje je uključivalo Antje, nakon čega je dijete ubijeno.
Film "Höllenleben – Der Kampf der Opfer: Ritueller Missbrauch in Deutschland" (Pakao života – Borba žrtava: ritualno
zlostavljanje u Njemačkoj) emitovan je na ARD-u 2003. godine.
U njemu žrtve prijavljuju ritualno satanističko zlostavljanje.
Oni imenuju mjesta i počinioce ritualnog zlostavljanja.
Međutim, film nije izazvao medijsku buru, a policija je nakon nekoliko godina zatvorila istragu.
Niko nije odgovarao za ova užasna djela, a kamoli osuđen.
Očigledno je da nije bilo želje da se istraže i kazne ovi užasni zločini.
Film je od tada uklonjen iz ARD medijske biblioteke i sada se može naći samo na privatnim računima.
Javni mediji su se distancirali od razotkrivanja satanističkog ritualnog zlostavljanja i čak ismijavaju
žrtve, kao što su Böhmermann iz ZDF-a ili Rehmann iz SRF-a.
Sandra Rasch je sada specijalistica za pružanje terapijske podrške osobama koje su doživjele ritualno zlostavljanje ili
druge teške traume poput pedoseksualnosti, prisilne prostitucije, kontrole uma, zlostavljanja, silovanja i zanemarivanja.
Pogođeni mogu posjetiti web stranicu raschheilen.de kako bi obradili svoja traumatična iskustva
i pustili svoju unutrašnju svjetlost da zasja.
Napisala je knjigu o svojim iskustvima pod naslovom: "Prije nego što odustaneš: Prevazilaženje
traume, ritualnog zlostavljanja i kontrole uma."
Vidim Sandru ovdje, čuješ li nas? . Divno. Da, zdravo draga Sandra.
Za nas je čast što danas ovdje na 22. AZK-u možemo govoriti s vama!
Da, zdravo Lois. Čast mi je biti ovdje s tobom. Veoma, veoma sam zahvalna što sam dio ovog događaja.
Hvala vam puno. Da, u filmu "Höllenleben" (Život u paklu) vaša sestra Antje bila je u središtu pažnje.
Ali si također rođen u ovom sotonskom porijeklu.
Šta ste doživjeli? Šta nam možete reći o satanizmu u ovom kontekstu?
Pa, ovaj film zapravo odražava kakav je bio naš odnos kad smo bili djeca.
Ali ono što bih želio razjasniti je kakav je život u takvoj sotonističkoj sekti, jer sam
primijetio da vrlo, vrlo mnogo ljudi nema pojma o tome.
I zaista je tako. Živiš na dva nivoa. S jedne strane je nivo zlostavljanja, a s druge strane djeca o
kojima je prijavljeno žive svakodnevni život baš kao i ja.
I u svakodnevnom životu: uvijek se bojiš. To je stalno, trajno stanje budnosti, jer uvijek moraš
paziti kako misliš, kako se osjećaš i što govoriš.
Oni posmatraju vaše reakcije i također provjeravaju da li se ponašate prikladno.
Oni kontroliraju prijateljstva, veze, kako si u školi, s kim si u školi.
Oni kontroliraju sve, da, praktično svaki dah.
A ako odstupiš, na primjer, ako imaš prijateljstvo i ono postane previše blisko, bit će razdvojeno.
Apsolutno nema bijega. Oni su u umu, posmatraju misli, poglede, osjećaje, tvoje cijelo biće i primjećuju sve.
I, što je važno, djeca su apsolutna svojina ovog kulta. Oni su poput lutki.
A šta si tamo u sekti iskusio u praksi?
Moja iskustva – ovo je u suštini prvi put da zaista govorim o sebi, jer sam prije uvijek željela samo govoriti o iscjeljenju.
Ali mislim da to sada mogu. Dakle, svake noći su me odvodili, davali mi drogu. Tačno.
Imala sam vreće preko glave, odvezli su me.
Još u ranoj dobi su mi davali hormone. Tako da nisam prošla kroz normalnu pubertetu, već
su mi davali hormone i namjerno me oplodili.
Uklonjene su iz mene u različitim fazama. Znam da sam jednu nosila prilično daleko, koja bi također bila održiva.
A onda su mi jedno dijete izvukli i – još sam ležao tamo krvareći – pred mojim očima su mu skinuli kožu.
Trebalo mi je mnogo, mnogo godina da nekako shvatim kako da živim s tim.
Zatim postoji i pitanje ove zaštićene i nezštićene djece.
Ljudi uvijek kažu: "Odakle dolaze sva ova djeca?"
Ali upravo zbog ovih ciljanih i svjesnih trudnoća.
A izuzetno veliki broj djece – doslovno stotine hiljada – živi u šupama, u kavezima, u tunelima i o njima se negdje brine.
Dakle, ponekad sam također morao brinuti o djeci, da bih im nekako pomogao da prežive, i oni su zlostavljani,
otimani i korišteni sve dok ništa više ne funkcioniše.
A onda ih ili žrtvuju i prodaju njihove organe, ili – nemam pojma šta rade sa svima njima. Dakle, zaista koriste sve.
A izdvajanje ovog adrenohрома u ovom izrazito traumatičnom stanju – to jest, uzimanje ove krvi – proizvodnja
adrenohрома i ovo stalno visoko stanje traume izuzetno je stresno. Tijelo jednostavno ne može to dugo izdržati.
Šta mi se još dogodilo: Oni također iniciraju djecu.
Jednom su me položili u grob i čak su počeli da bacaju zemlju na mene.
Dakle, jedno dijete leži u grobu, a ostala moraju poslušati kult i zakopati drugo dijete živo. Da, to je neka vrsta inicijacije .
I ja sam također bio onaj koji je ležao na dnu groba i bio izvučen dovoljno rano da preživim.
Kad sam odrastao i više nisam bio pogodan za seksualne odnose s djecom, prodavan sam za seks.
Trenirana sam da plešem pred muškarcima, koji su potom sami birali.
A za kondicioniranje mi je dat odijelo za cijelo tijelo opremljeno iglama na unutrašnjoj strani.
A ako nisam bio dovoljno voljan, onda su me natjerali da obučem odijelo.
Dakle, možete zamisliti da je svaki pokret zaista bolan.
Još jedna stvar je da ima veoma, veoma, veoma mnogo dječjih žrtava, kako bi i djeca bila pretvorena u počinioce. Postoji
psihološko uslovljavanje da djeca moraju odabrati ko će umrijeti.
Moraju donijeti odluku, uvijek osjećaju da donose pogrešnu odluku, da su uvijek krivi i uvijek nešto
pogrešno rade, ali i da nikoga nikada ne mogu spasiti.
Kad sam bio mali – imao sam oko pet ili šest godina – i mene su također učinili počiniteljem i
morao sam otvoriti tijelo koje je još bilo toplo.
Zatim su mi rukom upravljali da izvadim srce. To rade gotovo svima koji su tamo.
Da, to sam slušala iznova i iznova!
Da, upravo tako. I još jedan vrlo važan ritual je da priređuju sotonjski vjenčani obred s malom djecom – trogodišnjacima.
Da, i ja sam to doživjela. Stvarno te obuku u crnu vjenčanicu s velom i udaju – a onda se,
naravno, sve pretvori u masovnu orgiju. Hmm.
Da, upravo tako. Jednom su me odveli u Belgiju i bilo je kao u slučaju Dutroux, gdje djeca čekaju u mračnim sobama –
bez prozora, u mraku, potpuno zapostavljena – dok ih ne pokupe i ne preuzmu u svoje posjedovanje, koristeći ih.
I to je bilo vrlo brutalno. Sjećam se jednom kad sam bio odrasla osoba, morao sam voziti kroz Belgiju. Rekao sam:
"Samo autoputevi i tamo gdje mogu vidjeti ulična svjetla."
Nikada nismo trebali ići tamo, jer je Belgija bila zaista izuzetno okrutna, a to se
zaistaže do samih kraljevskih, visokih rangova.
Tako da to uvijek ide pravo na vrh. Postoji hijerarhija i mnogo nivoa.
A ovo masovno zlostavljanje je samo niži nivo, ali određene stvari također potiču odozgo i orkestrirane su
odozgo, jer je za njih to jednostavno također ekonomski faktor.
Jesi li i ti primijetila da su to tamo viši dužnosnici?
Da.
U redu.
Radi se o duši.
Oni koji to rade nemaju dušu ili imaju crnu dušu.
Oni su često samo svijest i jednostavno žele prisvojiti dušu, preokrenuti je ili je
ubiti. Vau, da. Jer to je svjetlost ove Zemlje.
Da, hvala ti puno na tvojoj otvorenosti, Sandra, što si o tome govorila i podijelila to s
nama. Nije lako, kao što znamo od drugih žrtava.
Za njih je značajan korak da razgovaraju o ovim traumatičnim iskustvima. To je strašno.
Hvala vam što ste ovo podijelili s nama – prvi put ovdje na 22. AZK – s detaljima koje
svijet još ne zna. Svaki put me to potresne.
Ova satanska ideologija je jednostavno duboko zla, kao što ste upravo ponovo objasnili.
Ali bi se također moglo reći da svijest o satanističkom ritualnom zlostavljanju raste među stanovništvom i da te zvjerstve
postaju sve poznatije jer sve više slučajeva dolazi na vidjelo.
Ali sada postoji takozvana "zastupnica" za žrtve ritualnog nasilja, a to je advokatica Ellen Engel.
Ona je glasan glas u javnosti.
Međutim, ona tvrdi da ne treba vjerovati svemu što žrtve kažu, posebno kada je riječ o infanticidu.
Nikada nije pronašla nikakve plakate nestale djece na mjestima gdje su žrtve rekle da su ih vidjele.
Inače, u novinama ne bi bilo spomena da su djeca nestala, pa to ne može biti slučaj.
Dakle, kao zagovornica žrtava, ona prikazuje žrtve kao nepouzdane. Šta kažete na to?
Nevjerovatno je, jer postoje stotine hiljada djece koja jednostavno nisu registrovana na površini – o kojima niko ništa
ne zna, koja zaista žive u skrivenosti, koja žive u bijedi, koja nikada ne vide svjetlo dana – koja jedva preživljavaju
i koja su mučena do smrti... – ne želim to reći – i mučena.
I niko ne primjećuje. Ovo seže sve do najviših ešalona, i oni imaju najbolje mehanizme za zataškavanje.
U to vrijeme smo imali posebnu komisiju . Oni koji su nam vjerovali odmah su uklonjeni.
Jedan od njih se neprestano smijao dok sam bio ispitivan. Oni to namjerno zataškavaju. Mnogi ljudi govore o dvorcu Wewelsburg. Da,
i ja sam bio tamo. Ali oni navodno ne mogu tamo ništa pronaći.
Tamo su čistači mjesta zločina, i ako je policajac prisutan i kaže: "Nismo ništa pronašli" – to je to.
Dakle, poenta je da su djeca najveća roba ikada.
Što se tiče organa – uzimaju fetuse za kreme, za kozmetiku, za razne stvari.
Seks turizam je najveći problem od svih. Da, trguje se njima i prodaju se, i sve je to zaista ispod
radara; to je zasebna organizacija u okviru javne politike.
Vau, da, hvala na objašnjenjima.
Opisao sam ukupno 1.024 slučaja preživjelih u četiri dokumentarna filma o ritualnom nasilju.
I isti izvještaji se iznova i iznova javljaju iz velikog broja zemalja.
Žrtava koje govore širok spektar jezika.
Ali ono oko čega se svi izvještaji najviše slažu jeste tvrdnja da su uključeni
visokopozicionirani pojedinci koji su međusobno dobro povezani.
Ellen Engel se također ne slaže s ovim tvrdnjama, jer kaže da nijedan zločin ne može
biti toliko savršen da ne postane javno poznat.
Kao očevidac, šta kažete o ovome? Jeste li također vidjeli neke visokopozicionirane osobe?
Da, u Belgiji. Tamo sam vidjela da seže sve do vrha.
I imam neke klijente koji su također vidjeli visokopozicionirane pojedince.
Poenta je da ova mreža – koja uključuje liječnike, primalje, odvjetnike, policajce, sudije, političare, državne
službenike, sve – ima tako sofisticiranu infrastrukturu da djeluje kao druga mreža ispod naše uobičajene infrastrukture.
I niko to ne zna. Oni su toliko ujedinjeni da jedni drugima tako dobro pokrivaju leđa da
"normalna osoba" to čak ne bi ni primijetila.
Dakle, Ellen Engel tamo ne gleda. Naivno je vjerovati da bi iko to vidio.
Uredi za zaštitu mladih upućuju slučajeve pedofilima. U to vrijeme moja sestra je otišla u ured za zaštitu
mladih i ispričala im šta se dogodilo. Ništa se nije desilo.
Ovaj plašt tišine koji svaka žrtva dobije. Duboko je ukorijenjen, osnovni mehanizam preživljavanja.
Ali je cijelo društvo programirano da potiskuje i izbjegava.
Danas, kada osoba s problemima mentalnog zdravlja ode u kliniku, ne rješava svoje probleme; kažu joj: "Oh,
nemoj previše kopati u to, inače ćeš se opet osjećati gore."
Izbjegavanje se širi svuda.
Dakle, očigledno ne žele da to pogledaju, već kažu: "O ne, samo to zamišljam, nije istina, sve je sjajno."
Ovo je postao društveno programiran mehanizam, a posebno je ojačao posljednjih godina i kao rezultat pandemije koronavirusa.
Oni su ovo testirali na djeci u tim kultovima mnogo, mnogo godina, a sada to provode u društvu.
Da.
To je bila osnova za ono što se sada događa svugdje.
I sada znaš kako to funkcioniše. Mediji su masovna hipnoza.
Da, šta se tamo dešava je sasvim druga tema.
Da, hvala ti puno na tom objašnjenju, draga Sandra.
Nema na čemu.
Želim ti mnogo snage i blagoslova za tvoj terapijski rad s žrtvama.
Da, hvala vam.
Zbogom Sandra, zbogom, hvala ti!
Sada bismo željeli prijeći na Chantal Frei.
Ona je također mnogo govorila o ovim visokorazinskim isprepletenostima.
Ona je također preživjela ritualno nasilje. Rekao bih: "Sreži snimak!"
Chantal Frei je Švajcarka i preživjela ritualno nasilje.
Za nju je veoma važno podići svijest o satanističkom ritualnom nasilju kako bi se o ovom problemu čulo u
javnosti i kako bi naša djeca mogla biti zaštićena od njega.
Chantal je oteta kao malo dijete i upala je u kandže okrutnog satanskog kulta.
Tamo je svakodnevno doživljavala fizičko, psihološko i seksualno ritualno nasilje kao dio
rituala. Njen otac iz kulta bio je aktivni satanist.
Žrtvovanja djece su se vršila u kultu u čast Sotoni.
Od malih nogu bila je zlostavljana kao seksualna robinja od strane raznih grupa.
Kad je imala samo šest godina, satanisti su odlučili da je obuče da postane "Majka tame" .
To je značilo da je morala brinuti o ostaloj djeci u kultu i pripremiti ih za daljnje zlostavljanje.
Morala je učestvovati u bezbrojnim okrutnim ritualima i žrtvama.
Dugo vremena nije znala ništa o mračnoj strani svog života, jer je zbog mučenja imala podvojenu ličnost
. Sa 30 godina doživjela je mentalni i fizički slom.
Onda su joj uspomene na njena strašna iskustva polako počele navirati.
Nakon godina je konačno uspjela napustiti kult i počela je govoriti o svojim iskustvima.
Danas Chantal daje intervjue i čini svoju priču javnom.
Ona imenuje mnoge počinioce koji su bili prisutni tokom rituala ili su u njima aktivno učestvovali.
Prema njenim opisima, među njima su mnoge poznate ličnosti, kao što su kraljica Elizabeta II, kralj Felipe od
Španije, Gérard Depardieu, Tom Cruise i Bill Clinton.
Napisala je dvije knjige o svojim iskustvima, pod naslovima "Pričam!" i "Pitam!".
Godine 2023. pokrenula je projekt "50 glasova ritualnog zlostavljanja".
Na web stranici 50voices.org, 50 preživjelih opisuju svoja vrlo lična iskustva sa satanističkim ritualnim nasiljem.
Da, mislim da imamo vezu. Zdravo, draga Chantal, veoma nam je drago što si danas s nama.
Zdravo, draga Lois, hvala ti puno na ovom pozivu. Velika mi je čast biti danas ovdje s tobom i razgovarati o ovome.
Divno, hvala.
Draga Chantal, kad ljudi čuju da se 'sjećanja' na tako strašna iskustva vraćaju samo postepeno, obično se odmah isključe:
To ne može biti istina! Tako strašne stvari, znaš kada se to dogodilo.
Šta kažete tim ljudima?
Da, to je zapravo nešto što često čujem. Ali moram reći, to je jednostavno pogrešno.
Zato što "zaboravljaš" zaista loše događaje. – Dakle, ti ih "zaboravljaš",
zaboravljaš ih u svakodnevnom životu, da tako kažem.
Zašto je to tako?
Dakle, želio bih podijeliti nešto što smo svi iskusili ili čuli.
Pa recimo da je to neko ko je doživio veoma tešku saobraćajnu nesreću.
Obično – ne uvijek, ali obično – u trenutku kada se dogodi ova nesreća, ta osoba se disocira od tog događaja –
odnosno te situacije – jer je on toliko izuzetno loš da se u tom trenutku ne može integrirati.
Šta znači "disocirano"?
Izvini?
Šta znači "disocirano"?
Dakle, to znači da se događaj koji se upravo sada odvija događa kao da je izvan sebe.
Dakle, ne možeš to sam integrirati, ne možeš to u tom trenutku obraditi. Ne razumiješ šta se dešava, ali se to ipak dešava.
I zato se ovaj proces naziva "disocijacija".
I to je zapravo prirodan proces, i čak bih rekao da je to strategija preživljavanja ugrađena u nas ljude, u sve ljude.
Ali to ne nestaje samo tako; postaje dio onoga što je poznato kao traumatsko sjećanje. Traumatsko sjećanje
nastaje kada se dogode vrlo, vrlo loše, dramatične stvari.
I tek mnogo kasnije – obično danima, ponekad mjesecima, a u mom slučaju godinama kasnije – kada se ono zaista ponovo pojavi, to
jest kada amnezija koja se oko njega stvorila – drugim riječima, gubitak pamćenja – polako nestane i
sjećanja se postepeno vrate, tada mi ponovo padne na pamet.
I onda imaš mogućnost ili prostor da na tome polako radiš.
I onda se toga ponovo sjetiš, čak i godinama kasnije.
I onda odjednom se vrate svi detalji i sve, sjećaš li se svega?
Da, pojavljuje se. Dakle, moraš to zamisliti kao košaru, i sve loše uspomene, dramatična iskustva, jednostavno se ubacuju u nju.
Jer kad je riječ o ritualnom nasilju – a o tome govorimo – toliko je dramatičnih iskustava i ona
se jednostavno svrstavaju u jednu veliku korpu.
I znaš, to je kao pranje veša: nekako se pojavi jedno sjećanje, pa drugo, i u početku uopće
nije koherentno, pa je kao da nema nit vodilju.
I zato su oni poput malih dijelova slagalice koje možete slagati tokom vremena.
Ali ovaj dio slagalice je zapravo detaljan, i možda još ne razumiješ šta je na ovoj slici ako još nisi uspio dodati ostale.
U redu. Da, to je doslovno nevjerovatno.
Onda si doživio tako strašne stvari i niko ti ne vjeruje – jer je jednostavno toliko nevjerovatno da ta podvojena
ličnost zaista postoji, ta represija uspomena, ta amnezija.
Ali postoje i druge prepreke, kao što su ljudi koji vam ne vjeruju da ste preživjeli.
I to je nevjerovatna priroda samih događaja.
Gotovo svi preživjeli izvještavaju da im počinitelji čak govore u lice: "Niko ti neće vjerovati, to zvuči previše ludo."
Guido Grandt mi je nedavno ispričao o slučaju u kojem je počinitelj bio prerušen u Mickeyja Mousea i zlostavljao dijete.
A kad je dijete o tome progovorilo i reklo: "Mickey Mouse me silovao", naravno da mu niko
nije vjerovao, a počinitelj se urnebesno smije.
Da, Chantal, pustit ću ti kratak isječak iz videa o pokretu "Satanic Panic".
Oni tamo pričaju o tebi.
A to je ovaj pokret koji tvrdi da satanski ritualni nasilje ne postoji.
Žrtve samo žele pažnju i sve izmišljaju, ili ih terapeuti uvjere da to vjeruju, i tako dalje.
Sada ga slušajmo nakratko.
"Chantal Frei – sasvim jednostavno rečeno: kad god se spomene njeno ime – postoji mnogo videozapisa u kojima
ona nastupa, čak smo na jednom od naših događaja javno prikazali isječak iz jednog od njih."
Uvijek ljudima samo dam ovaj odlomak:
Ona kaže da je bila ritualno zlostavljana u Katedrali u Barceloni tokom satanskog rituala
od strane "tri tenora" i Petera Alexandera.
Ne mislim da ima još šta reći o slučaju.
Ima li još nešto što je veoma važno?
Dakle, draga Chantal, ti i tvoja priča vrijedili ste ovom odboru punih 30 sekundi, a onda su povukli crtu ispod toga.
Ne može biti istina da su te "tri tenora" i Peter Alexander ritualno silovali u katedrali u Barceloni.
Ovo nas vraća na temu o kojoj smo upravo razgovarali sa Sandrom Rasch.
– Da velika većina preživjelih kaže da su uključene istaknute i elitne ličnosti, koje su dobro
povezane na međunarodnom nivou i međusobno se pokrivaju.
Dakle, Chantal, imaš više od 30 sekundi da kažeš nešto o tome.
Da, pa, već si to nekoliko puta rekla. Tako je nezamislivo, tako je malo vjerovatno.
Dakle, to zaista nadilazi uobičajeni okvir stvari, pa je zaista teško povjerovati u to.
I to je tačno, kad si dijete i doživiš to, stalno ti se ponavlja, to ti se zaista usađuje:
Ako ikada o tome pričaš, ionako ti neće koristiti, jer ti niko neće vjerovati.
To je zaista deka.
To je, dakle, zaštita za počinitelje, a ujedno i jedno od njihovih najvećih oružja: ono što rade je toliko ogromno i
toliko izvan svake mjere da je normalnoj osobi – ili nekome tko jednostavno živi običan život – zaista teško to uopće zamisliti.
Da, ali to je jednostavno tako. Dakle, prije svega, stvarno želim reći da nisam tamo i ne pričam o
svojim iskustvima kako bi mi što više ljudi povjerovalo.
Dakle, ako neko poput Bernda Hardera ne vjeruje u mene, onda ne mora da vjeruje u mene.
Ali sam ovdje da zaista ohrabrim ljude da se zapitaju, kad čuju nešto takvo: Šta ako je to ionako istina?
Zaista, uvjeravam vas, uvjeravam sve koji sada slušaju i gledaju da – ako se upustite na ovaj put – vrlo
brzo ćete shvatiti da je, nažalost, ovo i dalje istina.
Nažalost, nažalost. Zašto nažalost?
Jer upravo sada, u ovom trenutku, dok govorimo, postoje djeca koja ovo doživljavaju.
A ako ne ustanemo i ne pogledamo to i samo nastavimo govoriti: "Oh, to je nemoguće", onda će ova djeca i dalje to doživljavati.
Vjerujem da je naša odgovornost, kao društva, da to pogledamo – i ovdje sam da o tome govorim jer sam to i sam
iskusio – i zaista bih želio ohrabriti svakoga da to pogleda.
Da, i zaista ćete pronaći dokaze da je ovo istina.
Da, hvala ti, Chantal.
Želite li nam ukratko reći šta ste doživjeli u Barceloni?
Bernd Harder je to odbacio jer očigledno nije moguće.
Da, pa, u Barceloni je bilo ovako – pretpostavljam, naravno, da su ugledne osobe iznajmile ili jednostavno rezervirale
cijelu Sagradu Famíliju , koja se nalazi u centru grada.
– A to je bilo 30. aprila, a 30. april je dan kada se slavi rođendan Sotone, i održan je veoma veliki, ogroman ritual.
Dakle, s jedne strane je rođendan Sotone, a s druge je završetak mog takozvanog treninga
kao "Majke tame" – kao što smo ranije čuli.
I u ovom ritualu me jednostavno silovali ugledni ljudi – kao što je Bernd Harder upravo rekao – "tri tenora" i Peter Alexander.
"Tri tenora" – u to vrijeme još nisu bili poznati kao "tri tenora".
Dakle, oni su tada ipak održavali odvojene nastupe ili koncerte.
Ali tada se već raspravljalo da će se oni na kraju okupiti.
Na takvim događajima sam više puta čuo šta će se desiti u budućnosti ili kakvi su njihovi planovi.
Dakle, sva trojica su bila tamo i tek su se kasnije okupila.
I to je također slučaj na mjestima gdje su pozvane osobe, istaknute osobe, koje u tom trenutku možda nisu toliko istaknute.
Ali upravo zato što učestvuju u takvim ritualima, obećano im je da će tada dobiti svoju karijeru.
Mislim da se isto to dogodilo i s "The Three Tenors", jer vjerujem da su postali poznati dvije ili tri godine kasnije.
Nevjerovatno.
Da, bilo bi gotovo nemoguće povjerovati da stotine, a sada čak i hiljade, ne iznose potpuno iste izjave.
Kao što sam spomenuo, upravo sam obradio 1.024 izvještaja preživjelih u svojim dokumentima – i to je apsolutno užasno.
U 2022. godini bilo je 27 prijava žrtava, u 2023. godini već 111 prijava preživjelih, u
2024. godini 247, a ove godine 640 novih prijava.
Ovo je eksponencijalna kriva, a ova poplava ne pokazuje znakove jenjavanja.
Zato je moj otac imao ovu briljantnu ideju s Vetopedijom, da se preživjeli ritualnog nasilja mogu registrovati na Vetopediji.
To je kao Wikipedia, ali je besplatna enciklopedija glasova koji se ne slažu.
Tamo možete prikupiti sve ove izvještaje u velikoj međunarodnoj bazi podataka i prikazati
ih. Ova platforma je već dostupna na 21 jeziku.
Chantal, vidio sam da si se već prijavila.
Mislim da je to briljantno.
Želite li ostalim preživjelima i nama ukratko objasniti kako se registrirati, ili biste nam možda željeli pokazati svoju prijavu?
Da, voljela bih.
Pod "Ritualno nasilje" nalaze se kratki izvještaji svjedoka.
Možete kliknuti na "Zabilježite izvještaje svjedoka" u gornjem desnom uglu, a zatim
postoji nekoliko pitanja na koja možete odgovoriti.
Prvo, kratak pregled njegove životne priče, ali i mjesta zločina na kojima je to doživio, zemalja u kojima su
počinitelji viđeni – ako želite uključiti ove informacije.
Mislim da je to briljantna ideja i zaista bih volio ohrabriti sve preživjele koji se usude da nešto zapišu.
Možete ovo također unijeti anonimno.
Zapravo, podižemo naše glasove da pokažemo: "Zdravo, nismo sami, ovdje smo. Podižemo
naše glasove i nećemo stati dok nas ne čuju."
Vjerujem da nas čuju – u to vjerujem – ali nas i dalje velika većina ignorira.
I to je sredstvo za ovo – kako se to opet zove?
Lois: Vetopedija
Da, upravo.
I to je način da zaista ostanemo na vrhu svega – i nema rizika za vas ako se prijavite – i
da nastavljamo dosljedno podizati naše glasove.
Želio bih ovo ohrabriti.
Vrlo lijepo, hvala vam puno što ste sudjelovali i prijavili se.
Također možete unijeti izvore na Vetopediji.
Ovdje vidimo vaše dvije knjige i gdje ih možete naručiti.
Također možete prenositi videozapise.
Ovo je nešto vrlo posebno u vezi s Vetopedijom, što su izvori osigurani, jer se veliki broj
videozapisa o ritualnom nasilju neprestano briše s interneta!
Već smo uspjeli sačuvati ove videozapise na Vetopediji za mnoge druge žrtve, jer su već nestali s drugih platformi.
Da, hvala ti puno, draga Chantal, što si stajala tamo i jednostavno koračala naprijed uprkos svim tim napadima.
Sada se vratio i na Vetopediji!
Hvala vam od dna srca i za ovaj razgovor.
Nema na čemu, i hvala vam puno na vašoj posvećenosti i podršci preživjelima ritualnog nasilja. Hvala vam puno.
Nema na čemu.
Sada bih želio prijeći na Marcela Poltea, koji je radio s mnogim preživjelima ritualnog
nasilja i podiže svijest o ovim zločinima.
Reži!
Nakon što je završio studij prava, dr. Marcel Polte je 15 godina radio kao advokat u međunarodnim
advokatskim kancelarijama specijaliziranim za trgovačko pravo.
On i danas radi kao advokat.
Osim što je radio kao advokat, nekoliko je godina vodio praksu kao nemedicinski praktičar specijaliziran za psihoterapiju.
Kroz ovaj rad je 2017. godine došao u kontakt s temom satanističkog ritualnog
zlostavljanja i od tada je intenzivno proučava tu temu.
Njegova istraživanja i brojni susreti sa preživjelima satanističkog ritualnog nasilja rezultirali su trima knjigama:
"Mračni novi svjetski poredak, tomovi 1 i 2" i "Ujak Sam: izvještaj iznutra iz pakla Monarch kontrole uma".
Njegove knjige odlikuju temeljita istraživanja i opsežne reference.
Također je svojim predgovorom podržao publikacije preživjelih ritualnog nasilja.
Jedan od fokusa njegovog rada je pokazati kako su satanističko ritualno nasilje u kultovima i programiranje kontrole uma
od strane tajnih službi poput CIA-e povezani i primijenjeni.
Ovdje se koriste okrutna mučenja i zlostavljanje kako bi se kod djece i mladih stvorile podvojene
ličnosti, koje se potom mogu odgovarajuće usloviti.
Zdravo, Marcel Polte, čujete li nas?
Da, mogu te savršeno čuti.
Vrlo lijepo, dobrodošli na 22. AZK. Sjajno je što ste ovdje.
Hvala ti, Lois.
Već ste čuli kratke doprinose Sandre Rasch i Chantal Frei ovdje na 22. AZK.
Ti si se sam suočio s brojnim preživjelima.
Možete li u kratkoj prezentaciji sažeti ono što ste otkrili u svojim knjigama o temi satanističkog ritualnog nasilja
i vaše dokumentarne dokaze o umiješanosti vojske i CIA-e?
Možete li nam reći više o MK Ultra kontroli uma i slično? I možete li ukratko objasniti šta je MK Ultra kontrola uma?
Da, rado ću. Učinit ću to.
I drago mi je što imam priliku staviti izvještaje Sandre i Chantal u širi kontekst.
Ritualno zlostavljanje i kontrola uma uključuju sistematsko nasilje koje se ne sastoji samo od
pojedinačnih djela, već je ugrađeno u veće strukture.
U destruktivnim kultovima, tajnim vojnim programima i mrežama koje djeluju kroz generacije.
Već dugi niz godina istražujem ovaj vojno-satanistički kompleks i dokumentujem kako se ta područja međusobno prožimaju.
Moje knjige sažimaju ova otkrića.
Svi izvori i dokazi također se mogu pronaći tamo.
Ono što opisujem u nastavku temelji se na izjavama preživjelih poput Chantal i Sandre, ali i na bogatoj
stručnoj literaturi terapeuta, deklasificiranim vladinim dokumentima i međunarodnim istraživanjima.
I ritualno nasilje, mora se reći, je više od vjerskog fanatizma ili sadističkog zlostavljanja.
Ovo su namjerno strukturirani čini nasilja koji slijede okultni ili sotonistički sistem vjerovanja.
A u kultnim porodicama ova agenda se potom prenosi s jedne generacije na drugu.
Od rođenja, djeca su prisiljena na ulogu žrtve, ali i na ulogu počinitelja.
Oni su mučeni, zlostavljani i prisiljeni ubijati životinje ili čak ljude, kao što smo upravo čuli.
Svrha ovoga je trostruka. Prvo, uništenje ličnosti.
Ekstremna trauma uzrokuje fragmentaciju žrtvine psihe.
A zatim, nadovezujući se na to, drugo, formiranje kontrolabilnih dijelova ličnosti, takozvanih "alters" ili
unutrašnjih dijelova, koji potom izvršavaju specifične naredbe.
I treće, također važno, veza s strukturom počinitelja stvara se umjetnim izazivanjem
osjećaja krivnje kod žrtava, ali i straha i odanosti.
Ovo je način na koji se žrtve od rođenja vežu za ove kultne strukture.
I ovi su mehanizmi opisivani u istraživanjima traume desetljećima.
Njemački i međunarodni stručnjaci poput Michaele Huber i dr. Alison Miller potvrđuju ovaj obrazac prisilne disocijacije
, koja se redovno uočava kod žrtava ritualnog nasilja.
Ali – i ovo je vrlo važno – postojanje ritualnog nasilja može se dokazati ne samo izjava svjedoka, već i podacima.
Radna grupa za ritualno nasilje provela je nekoliko anketa među psihoterapeutima u Njemačkoj 2005. i 2007. godine.
Ukupno je više od 200 slučajeva klasificirano kao vjerodostojni. To je uključivalo 42 izvještaja o ubistvima.
I Radna grupa države Utah za ritualno zlostavljanje potvrdila je slične strukture u SAD-u već 1992. godine.
Konačno, među mnogim drugima, postoji studija iz 2016. godine Nezavisne komisije za istragu
seksualnog zlostavljanja djece (UKASK) u Njemačkoj.
Ovo je ponovo procijenilo iskustva 174 psihosocijalna stručnjaka iz Njemačke koji su prijavili da su
radili s žrtvama organiziranog i ritualnog nasilja.
Od toga je 69 posto slučajeva bilo povezano sa satanističkim grupama.
A ove brojke dokazuju da ne govorimo o izolovanim slučajevima, već o međunarodno ponavljajućem fenomenu koji
je dokumentovan u profesionalnim kontekstima mnogo prije nego što je privukao javnu pažnju.
Da bi se razumjeli ovi mehanizmi ritualnog nasilja, potrebno je također biti upoznat s historijskim programima kontrole uma.
CIA je 1950-ih pokrenula Projekat MK-Ultra, istraživački program usmjeren na manipulaciju ljudskom sviješću.
MK-Ultra je obuhvatao više od 140 podprojekata koji su uključivali eksperimente na ljudima, u kojima su korišteni droge,
prvenstveno LSD, hipnoza, električni šokovi, uskraćivanje sna i uskraćivanje osjetilnih podražaja, tj. deprivacija stimulusa.
A cilj svega ovoga bio je razviti mehanizme kontrole nad umom i ponašanjem.
Ono što je u službenim dokumentima o MK-Ultra samo naznačeno, mnogi preživjeli opisuju
kao stvarno iskustvo u ritualnom kontekstu.
I ono što je upadljivo je da su to iste tehnike, isti ciljevi i, u nekim slučajevima, isti počinitelji.
Ali naravno, postoje i preživjeli iz samog MK-Ultra programa, koji se sada naziva "Project Monarch".
Jedna od njih je Mary Sparrow. Njenu izjavu možete pronaći na stranici "50 Voices of Ritual Abuse" (https://www.50voices.org/).
Ali i Cathy O'Brien i Katie Groves.
I već – što je također važno – 1995. godine preživjeli MK Ultra svjedočili su u Washingtonu DC pred Savjetodavnim
odborom za eksperimente s ljudskom izloženošću zračenju.
Zapisnici se još uvijek mogu pronaći. Ništa od ovoga nije nova ideja.
Ključna poenta je da ritualno nasilje i MK-Ultra nisu odvojeni fenomeni.
Oni su ujedinjeni zajedničkom ideologijom, satanizmom kao sistemom moći i kontrole.
I u oba konteksta nalazimo iste osnovne principe, naime potpunu potčinjenost pojedinca, dehumanizaciju kroz
ekstremno nasilje i stvaranje alata, tj. ljudi koji izvršavaju naredbe, a da ih se kasnije ne sjećaju.
Psiholog dr Corydon Hammond otvoreno je govorio o ovim vezama još 1992. godine na
konferenciji u svom takozvanom "Greenbaum govoru".
Opisao je kako su satanistički kultovi i programi tajnih službi radili ruku pod ruku kako bi namjerno
izazvali disocijaciju i kako bi te strukture ličnosti programirali u žrtve za određene zadatke.
Mnogi preživjeli stoga navode da su počinitelji bili ugrađeni i u vojne i u obavještajne krugove, ali i u sekte – drugim
riječima, imali su dva lica iste ideologije, da tako kažemo.
Istaknut primjer je potpukovnik Michael Aquino, koji je također bio veliki svećenik Hrama
Seta. Mnogi ljudi vjerovatno poznaju njegovo ime.
Potpuno satanistkinja, da!
Osnova ove kontrole, moglo bi se reći, je disocijacija, odvajanje.
Ekstremna, uglavnom ponavljana trauma na kraju razdvaja svijest na odvojene dijelove.
A ti unutrašnji dijelovi potom mogu biti od strane počinitelja posebno dodijeljeni novi identiteti, zadaci i okidači.
I vrlo ukratko o najvažnijim metodama kako ovo funkcioniše, kako se to postiže.
Ovo je, prvo, "indukcija traume" kroz mučenje, bol, zlostavljanje, električne šokove ili čak iskustva
blizu smrti poput utapanja; ali i hipnozu i sugestiju.
Cijela stvar je kombinovana sa simbolima, brojevima ili nizovima slova, poput "alfabetskih kodova", a zatim dolazi do uskraćivanja
podražaja, na primjer u tankovima ili komorama, što je uporedivo s onim što je prikazano u seriji
"Stranger Things"; inspirisano stvarnim eksperimentima.
Zatim se daju droge, često u kombinaciji s električnim šokovima, kako bi se povećala
sugestibilnost, tj. sposobnost da se na nju utječe.
A tu je i programiranje putem rituala, u kojima počinitelji simuliraju duhovni nivo kako bi u svoje
žrtve implantirali takve nadnaravne strukture moći.
U svom istraživanju zatim sam uporedio ove mehanizme s deklasificiranim dokumentima MK-Ultra.
A osnove, moglo bi se reći, su vrlo jasno dokumentovane.
Centralni element mnogih izvještaja o žrtvama je također takozvani programi samouništenja ili samoubistva, koji služe za
trajnu kontrolu žrtve i time sprječavaju bilo kakvo otkrivanje.
Programi se zatim pokreću ključnim riječima ili simbolima, određenim zvukovima ili muzikom, ili kontaktom s određenim
ljudima ili institucijama, na primjer kao dio terapije.
Da kada žrtva govori o svojim iskustvima, ona iznenada počne paničariti ili sebi nauditi,
jer je dio nje programiran da štiti istinu.
Ostale uloge koje ovi unutrašnji dijelovi igraju uključuju reportera, kažnjavača ili čak programera.
Marcel, mogu li te na trenutak prekinuti?
Nema na čemu.
Vidjeli smo muzičare i glumce koji su svi sebi oduzeli život. I onda uvijek pomisliš: "Sada
imaju slavu, imaju novac. Zašto se ubijaju?"
Ima li ovo ikakve veze s ovom 'programacijom samoubistva'? Da bi možda htjeli otkriti sve i odjednom se pokrene ovaj program?
Da, to je vrlo valjano pitanje i također vrlo važna opaska, posebno kada su u pitanju slavne
osobe, gdje, kao što ste upravo spomenuli, ljudi kažu:
Imaju bogatstvo, imaju pažnju, zapravo bi trebali biti sretni, iako to sigurno donosi određenu dozu stresa.
Možda se u određenim slučajevima – posebno kada se čini da neko želi otkriti tajnu – pokreću takvi programi.
Naravno, ovo je teško dokazati unazad.
Ipak, vjerujem da su to prilično izolovani slučajevi.
U nekim slučajevima je zaista lako pogoditi, posebno kod onih koji su već naznačili da žele razgovarati o
stvarima ili su već pokrenuli određena ključna pitanja.
Međutim, u mnogim slučajevima iza toga će se krivati nešto drugo.
I čovjek se mora zapitati: "Šta je taj veliki unutrašnji sukob koji ove istaknute slavne
ličnosti imaju, a koji na kraju vodi samoubistvu?"
Međutim, to dovodi do još tamnijih ili jednako tamnih krugova, gdje se čovjek mora zapitati: "Koja je bila cijena ove slave?"
I kao rezultat toga, nastaju li sukobi savjesti, ili možda čak postoje mehanizmi koji nadilaze ove tehnike
kontrole uma koje sam opisao, kako bi se takvi ljudi, da tako kažem, porobili na vrlo, vrlo dubokom nivou?
To bi prevazišlo okvire ovog članka, ali je to vrlo, vrlo važna tačka.
Hvala, vrlo dobro, da.
Da, prelazimo sa programa samoubistva na širu sliku.
Naime: oni nisu samo preživjeli iz Njemačke ili, poput Chantal Frei, iz Švicarske, nego i iz mnogih drugih
zemalja, kao što su Ujedinjeno Kraljevstvo, Sjedinjene Američke Države, Nizozemska, Australija i Švicarska.
U principu se može reći da postoje izvještaji sa sličnim obrascima širom svijeta – ukratko sažeto.
U većini slučajeva počinitelji su članovi vlastite porodice.
Mjesta zločina uključuju privatne vile, crkve, podzemne prostorije, vojne objekte i šume.
Zatim postoje kontrola uma, trgovina ljudima, dječija pornografija, prostitucija i takozvani snuff
filmovi , ali i veze između ovih lokalnih kultova, gdje se to događa, i međunarodnih mreža.
I sve to, te strukture, zatim se ponovo preklapaju s organiziranim kriminalom, ali i s državnim ili
vojnim područjima gdje se na ljudima provode eksperimenti.
Jedan primjer koji je spomenula Chantal Frei je veza s američkom vojnom bazom "Dagger
Complex" u Darmstadtu, gdje je imala takva iskustva.
Ali Cathy O'Brien, na primjer, također navodi brojne vojne baze u SAD-u kao mjesta zločina, kao i NASA-ine objekte, na primjer.
U svojoj knjizi Uncle Sam's analiziram izjave Katie Groves, koja u videozapisima priča o svojim iskustvima u
takozvanoj "snuff fabrici" gdje su se proizvodili filmovi koji prikazuju ubijanje djece.
Ona opisuje kako su ova djeca bila sistematski zlostavljana, mučena i ubijena u podzemnom objektu u Teksasu.
Prema njenoj izjavi, objekt je bio pod kontrolom CIA-e, za koju se tvrdi da upravlja međunarodnom mrežom trgovine djecom.
Eksperiment daljinskog posmatranja, koji je ona naručila, uspio je potvrditi postojanje ovog objekta bez ikakve sumnje.
Iako je teško provjeriti ove tvrdnje, osim aspekta "daljinskog posmatranja", mora se reći da se one u mnogim detaljima
podudaraju sa iskazima drugih preživjelih, posebno kada se kombinuju s ritualnim elementima,
vojnim kontekstom i složenim metodama programiranja.
U nekim slučajevima, preživjeli koji se ne poznaju navode ista ili određena mjesta zločina ili počinitelje.
Tokom mog istraživanja također sam podnio FOIA zahtjev, tj. zahtjev za informacije
prema Zakonu o slobodi informacija SAD-a, CIA-i.
A onda sam zatražio objavljivanje svih dokumenata koji se odnose na prethodno spomenutu preživjelu MK-Ultra Cathy O'Brien.
I odgovor CIA-e je vrlo zanimljiv.
Glasi kako slijedi: "Postojanje ili nepostojanje dokumenata ne može se ni potvrditi ni opovrgnuti."
Postojanje ili nepostojanje takvih dokumenata trenutno je klasificirano i stoga zaštićeno od objavljivanja.
A ako razmislite o ovom odgovoru, to znači da je službena izjava:
Očigledno postoje dosjee, ali iz razloga nacionalne sigurnosti ne mogu biti objavljeni.
Inače bi jednostavno rekli: "Nisu pronađeni nikakvi zapisi." Drugim riječima, "Nema ničega."
I sama činjenica da uopće postoji išta u vezi s Cathy O'Brien već je vrlo snažan
pokazatelj da u njenoj priči ima istine, na primjer.
Osim psiholoških i tehničkih aspekata, također treba reći da duhovna i ideološka pozadina igra vrlo središnju ulogu.
Mnogi počinitelji sebe vide kao dio satanskog ili luciferijanskog reda koji nastoji steći moć kroz patnju, smrt i potčinjavanje.
Za njih su ovi rituali više od same simbolike.
Oni vjeruju u energiju ili moć koja se može steći kroz ovu žrtvu.
I upravo ovo uvjerenje se prenosi s generacije na generaciju unutar kultnih porodica,
ispreplićući se s elitističkim svjetonazorom:
Naime, izabrani – iz njihove perspektive – stoje iznad drugih ljudi – kojih se,
međutim, također boje zbog njihove brojne nadmoći.
Da.
Posljedice za žrtve, odnosno žrtve ovih sistema, također su važne.
Trpe teške posljedice traume kao što su kompleksna disocijacija , flashbackovi – koje su spomenule Sandra i
Chantal – anksiozni poremećaji, kompulzivno ponašanje.
Mogu postojati fizičke bolesti kao posljedica višegodišnjeg zlostavljanja.
I često i duboke krize identiteta.
I mnoge žrtve stoga razvijaju ovu disocijativnu strukturu identiteta, kako su to namjeravali počinitelji.
Tako onda imate stalnu zbirku toliko brojnih unutrašnjih ličnosti koje se također pojavljuju i izvana.
Dakle, kada govorimo o ritualnom nasilju i kontroli uma – i time polako dolazim kraju – nije riječ samo o otkrivanju pojedinačnih
slučajeva, nego o ključnom pitanju koliko te sile znaju o ljudskoj svijesti i kako potom zloupotrebljavaju
to znanje da bi postigle određeni krajnji cilj.
Naime, uspostavljanje onoga što oni smatraju sotonskom svjetskom imperijom.
Stoga je vrlo važno da imamo nezavisna istraživanja o disocijaciji i programiranju zasnovanom na
traumi, te da postoje sigurni prostori za preživjele.
Ali i hrabrost da se zajednički radi preko institucionalnih granica, jer šutnja samo štiti počinitelje.
Edukacija i podizanje svijesti su prvi korak ka prekidanju ovog ciklusa.
I moj rad je također namijenjen kao doprinos sveobuhvatnijem razumijevanju ovih mehanizama.
Ritualno nasilje nije marginalno pitanje, već odraz onoga što se događa kada tajne, okultne grupe
neprimjetno proširuju svoj utjecaj u našem društvu.
Da, gospodine.
To je još jedan razlog zašto se moramo pogledati u ogledalo, shvatiti žrtve ozbiljno
i osigurati da ovi nalazi budu objavljeni.
Uostalom, ovo ugrožava slobodu svakog pojedinca.
Ritualno nasilje i kontrola uma, kao što je već spomenuto u predavanju, izrazi su iste destruktivne ideje: da se osoba
može kontrolisati, slomiti i da joj se duša može prisvojiti.
Ipak, svaka istina koja izađe na vidjelo, a koja je, da tako kažemo, pozitivan aspekt svega toga, slabi ovaj sistem.
Prosvjetljenje počinje na kraju, kada tu neizrecivu stvar izrazimo riječima, a preživjeli,
posebno Sandra i Chantal, usuđuju se progovoriti.
I zato su platforme poput ove toliko važne. Dakle, još jednom, hvala svima.
Želio bih zahvaliti svima koji slušaju što su voljni slušati, ali i gledati, i ne zatvarati oči. Hvala vam puno.
Da! Hvala!
Hvala ti, Marcel. Za samo nekoliko minuta si zaista povezala ono što je moj otac rekao na početku ove konferencije.
On je upravo, uz naša desetljeća istraživanja, pokazao kako su ove tajne strukture u konačnici ukorijenjene u satanizmu.
I čuli smo iz njihovih usta da žele uspostaviti satanski svjetski poredak.
Ali su u manjini.
Mi smo daleko superiorniji od njih, samo da to shvatimo!
Kad bi samo svjetlost mogla ući, cijela ova kriminalna konstrukcija bi se srušila. I mi smo vrlo blizu te tačke.
I stoga: ako svi vi širite ovo predavanje i cijeli AZK, tako da se rasvijetli istinska svjetlost,
onda će se ovaj sotonski svjetski poredak srušiti.
Hvala vam na borbi da podignete svijest i iznesete ove okrutne prakse na svjetlo dana.
Naši gledaoci se sada također pitaju: Kako je moguće da policija ne procesuirava takva krivična djela, a sudovi ne izriču kazne?
A na ovo pitanje želio bih preći na Uwea Kranza.
Uwe Kranz je policajac, penzionisani viši državni savjetnik i bivši predsjednik Državnog kriminalističkog ureda Tiringije.
Bio je nacionalni stručnjak u Europol-u.
Kao stručnjak za pitanja sigurnosti i terorizma, on redovno objavljuje članke u brojnim medijima.
Uwe Kranz se više od 50 godina bori protiv organiziranog kriminala, ekstremizma i terorizma.
Tokom svog mandata bio je posebno posvećen zaštiti djece.
Ovo postaje jasno kada pogledate oblasti djelovanja u njegovoj profesionalnoj karijeri:
Bio je predstavnik za pitanja mladih, prevenciju kriminala, borbu protiv seksualnog nasilja nad djecom, trgovinu ljudima i
trgovinu organima na nacionalnom i međunarodnom nivou, te je bio uključen u rad udruženja za kriminalnu politiku.
Na svojoj web stranici Uwe Kranz objavljuje članke o temama kao što su "seksualno zlostavljanje djece" i "kontrola uma".
Kao krivični istražitelj, on pruža uvide u "duboku državu" i iz svoje penzije promatra trenutne svjetske događaje.
On također doprinosi svojim iskustvom i znanjem kao član i govornik na simpozijima za štampu koje organizuju ugledne
asocijacije kao što su Axion Resist i MWGFD e.V. (Medicinski stručnjaci i naučnici za zdravlje, slobodu i demokratiju).
Oni su uspostavljeni s ciljem zaštite dobrobiti djece i očuvanja slobode i vladavine prava.
Ovdje je govorio o temama koje uključuju pedofilski kriminal, ranu seksualizaciju i trgovinu djecom.
Za mene je posebna čast što mogu poželjeti dobrodošlicu ovom iskusnom kriminalističkom
istražitelju, Uweu Kranzu, ovdje na 22. AZK.
Čast je sva moja.
Drago mi je što si ovdje.
Da, imate pola stoljeća iskustva u krivičnim istragama u borbi protiv seksualnog zlostavljanja djece.
Kao policajac, pa čak i kao viši ministarski savjetnik i šef Odjela za krivične
istrage Tiringije, bili ste na čelu ovih istraga.
To znači da su vam prijavljeni slučajevi i da ste ih potom istražili. Ali šta se onda desilo?
Problem je u tome što se dokazi prvo moraju iznijeti kako bi se slučaj mogao proslijediti javnom tužilaštvu, gdje će biti
prihvaćeni i preraditi u optužnicu koja će biti podnesena sudu.
Nažalost, na tom putu je bilo mnogo, mnogo neuspjeha.
Frustrirajuće je kada ujutro uhapsite nekoga, a zatim ga ponovo sretnete poslijepodne.
– Ovo sam ilustrirao: uhapšen ujutro, pušten na podne.
Na primjer, često se susrećemo s problemom da policija vrlo često dolazi na mjesto zločina, a zatim počinje istraživati ubistvo.
A onda, na putu ka javnom tužilaštvu, ubistvo postaje nanošenje tjelesne povrede sa smrtnom posljedicom.
Zatim, pod određenim okolnostima, možete završiti s potpuno drugačijom pravnom supstancom i potpuno drugačijim problemima.
Ili kad, kao u nedavnom slučaju, silovatelji koji su počinili grupno silovanje izlaze iz sudnice veselo zviždeći jer
sudija nije sto posto siguran da djevojka možda nije pristala.
Tu cijela stvar počinje postajati pomalo upitna.
I postoji mnogo, mnogo mogućnosti za obustavu postupka ili njegovu pretvorbu u psihijatrijski prijem, i tako dalje i tako dalje.
Dakle, negdje u poslu postoji razdor, i nažalost je to tako.
Ove žrtve se moraju tretirati pažljivo i ozbiljno.
Imate svako pravo na svijetu da vas policija i pravosudni sistem tretiraju kako treba.
Hvala vam na izjavi. Također spominjete takozvano "pedofilsko krivično djelo" i veze za koje se tvrdi da sežu do
"visokih krugova". Koja su vaša zapažanja u tom pogledu?
Da, pa pretpostavimo sljedeće: Uvijek uključujem slučaj Dutrouxa u svoje PowerPoint prezentacije.
Sigurno ste upoznati s slučajem Dutroux.
Belgijski pedofil koji je ubio jedanaest djece i izgladnio dvoje do smrti dok je bio u zatvoru.
Jer nije otkrio ništa dok je bio u zatvoru, a djeca su potom umrla od gladi. Zaista strašan slučaj.
Cijela serija svjedoka ili je bila uključena u nesreće ili je umrla u sumnjivim okolnostima, ili šta god.
A slučaj Dutroux je već dokazao da su svi slojevi društva bili uključeni u ove mreže zlostavljanja djece.
Dakle, ovo je stiglo do samog vrha politike, do samog vrha kulture, televizije i medija.
Postupak je bio sinonim za ono što je suština problema.
Bilo da je Epstein ili ne, to je potpuno ista stvar.
U Epsteinovoj kući također imaju veze sve do vrha politike, šoubiznisa, tužilaca – ko zna
čega još – visokih zvaničnika i političara.
Učinili su isto sa "Diddyjem" Seanom Combsom, koji je također dobro poznat. On je sada
već četiri godine i dva mjeseca "zaključan".
Ovo je zapravo bezazlena osuda, jer je čitavo područje organiziranog kriminala jednostavno izrezano.
Rečeno je da ćemo odustati od slučaja i osuditi ga samo za jedan slučaj zlostavljanja njegove djevojke ili supruge.
A onda je cijeli proces sveden na mali dio.
U mnogim slučajevima takvi postupci su namjerno fragmentirani.
Godine 1995. imali smo veliko suđenje u Engleskoj. Također su o njemu izvještavale banke,
političari, mediji, veliki moćnici i svi ostali mogući.
Tokom godina proces je postajao sve manji i manji, sve dok na kraju nije ostalo ništa.
Na kraju su to bili sporedni postupci – razmatraju se i razlažu na sitne komadiće, da tako kažemo,
na pravne zalogaje, i onda ne ostaje mnogo suštine.
Ovo prirodno budi sumnju da se ovdje vrši utjecaj. To se ne može olako odbaciti.
Jeste li i vi primijetili ovaj princip u svojoj regiji, kao što je sada bio slučaj s
Epsteinom, Dutrouxom, P. Diddym i tako dalje?
Principi su isti svugdje, bez obzira na zemlju.
Morate pretpostaviti da se ovaj seksualni zlostavljanje male djece, djevojčica i
adolescenata događa širom Evrope i širom svijeta.
Ako pogledate NCMEC, na primjer – američki centar za prijavu nestale i zlostavljane djece – prije četiri
ili pet godina, on je još uvijek imao 50.000 slučajeva.
Sada nam se svake godine prijavi 205.000 slučajeva.
Nevjerovatno!
Ali mi smo mali svjetlo.
Ako uporedite ono što NCMEC prijavljuje Aziji, Indiji i Pakistanu, onda smo skoro u milionima.
Ovo jasno pokazuje da je to globalni problem, a ne samo njemački problem, ne samo belgijski problem ili bilo šta drugo.
Također sam čula da postoji mnogo službenih studija o zloupotrebi kultova.
Možete li u nekoliko rečenica objasniti šta je stajalo u službenom saopćenju?
Postoji mnogo studija. Vjerujte mi, u ovom polju posebno postoji bezbroj studija.
Ja sam lično napisao dvije studije za Evropski parlament, 2020. i 2021. godine, u kojima sam prikupio sve ove informacije.
I rekao sam: "U redu, šta se može poboljšati? Šta možemo olakšati? Gdje možemo početi?"
– A učinjeno je upravo suprotno.
Ponovo je osnovan centar za borbu protiv seksualnog zlostavljanja djece. Bum.
Sada imamo još jedan centar pored Europol-a i tako dalje i tako dalje.
Imamo predstavnike svugdje i imamo studije svugdje.
Godine 2011. provedena je izvrsna studija o uvođenju direktiva EU za borbu protiv seksualnog zlostavljanja djece.
I procijenjeno je 2016. godine. To je dobra studija.
Postojala je još jedna studija WeProtect-a. (https://www.weprotect.org/)
Također je bila dobra studija; samo ju je trebalo nastaviti i provesti.
Samo je trebalo nešto od toga napraviti!
Provedena je studija, koja je napisana i bila je zabavna za čitanje, s prekrasnim
slikama, prekrasnom grafikom i svim tim stvarima.
Ali implementacija je uglavnom nedostatna.
Dakle, ne samo da nedostaje istraživanje neprijavljenih slučajeva, već i političke volje da se ova pitanja temeljito riješe.
Nije toliko da nedostaje zakona, a sigurno ne nedostaje studija.
Ne, moraš to učiniti! Moraš to učiniti i želiš to učiniti!
Ti također puno pričaš o seksualnom odgoju u ranom djetinjstvu u vrtićima i školama. Šta možeš reći o tome?
Da, seksualno obrazovanje u ranom djetinjstvu je posebno područje koje me je posebno šokiralo, jer ga je razvila
Svjetska zdravstvena organizacija (WHO) u suradnji s Njemačkim saveznim centrom za zdravstveno obrazovanje.
Od 13. februara ove godine (2025.) naziva se "Savezni institut za javno zdravlje".
Ima još više prava, još više mogućnosti i može učiniti još više, posebno kada je riječ o zaštiti klime.
A ova dvojica su sastavila ove smjernice o tome kako "spolno obrazovati" malu djecu.
Osnovna ideja iza ovoga je da se dijete – nakon što se može abortirati do rođenja, to je jedna strana toga –
odmah nakon rođenja etiketira kao seksualno biće koje se može zlostavljati u bilo kojem trenutku.
I to je toliko ludo da to ne možeš ni zamisliti.
A najgore je što su ove smjernice BZgA Svjetske zdravstvene organizacije zasnovane na naučnim saznanjima.
A sada molim vas pogledajte naučne nalaze i vidite odakle to potiče. Potječe od Kinseyja.
Čovjek koji je napisao zloglasno Kinseyevo izvješće 1960-ih o oslobađanju muškaraca i žena.
Od tada je zaista sve išlo nizbrdo.
U to vrijeme se već kovao pojam seksualne permisivnosti.
Indiferentnost prema djeci i seks s djecom je moguća i česta, i dozvoljena je.
Uveden je vulgarni jezik. A ta osoba, Kinsey, provela je niz testova.
Postoji niz testova koje sam vidio u kojima je četverogodišnje dijete bilo zlostavljano 24 sata kako bi postiglo 27 orgazama.
Samo zamisli to. On je svaki put kad bi dijete vrištalo, plakalo ili se grčilo opisivao orgazam – mučeći četverogodišnje
dijete 24 sata dok se ne bi pojavila neka fizička reakcija – a zatim tu fizičku reakciju definirao kao orgazam.
A onda su bili oni koji su to činili, koji su zlostavljali djecu. Neki od njih bili su dilerima
prostitucije, neki bivši zatvorenici koji su pušteni.
Morate istražiti i sve to filtrirati.
I onda kažeš sebi: "Zdravo, šta je ovo? Nauk?"
Ovo je čisto zlostavljanje djece, čisto seksualno nasilje nad djecom pod krinkom istraživanja.
I on je potom imao odgovarajuće učenike.
Kinsey je sljedeći imao Kentlera. Bio je tu Izvještaj o Kentleru.
Zatim je bio Sielert. A zatim je bilo još jednog, nedavno.
Svi oni potiču iz iste ideološke štale.
Morate uzeti u obzir. Kinsey je to započeo.
Zatim su "osvojili" univerzitete, tehničke koledže i centre za specijalističku obuku.
A sada se generacije društvenih psihologa, kulturnih psihologa i svega ostalog... proizvode jedna za drugom i
zauzimaju urede socijalne skrbi i obrazovne vlasti posvuda, nastavljajući raditi u duhu svoje obuke.
Nevjerovatno!
Po mom mišljenju, to je potpuno apsurdno.
A ako pogledate šta ove smjernice zahtijevaju – od nule do četiri godine, dijete mora naučiti
seksualnu masturbaciju. Od nule do četiri godine!
Pitam se, naravno, koji nastavnik to radi i kako to radi?
A sada imamo 17 vrtića u Schwäbisch Hallu koji u svojim prostorijama uspostavljaju zone za lično istraživanje tijela.
Roditelji su bili potpuno zatečeni!
Oni o tome nisu znali ništa. Nisu bili ni obaviješteni.
Dakle, ako je to seksualno obrazovanje u ranom djetinjstvu, onda je to u suštini ništa više od uništenja porodice.
To je uništavanje porodice.
Suština države, jezgro države, je zdrav odnos u porodici.
Postoji otac, postoji majka, postoji dijete i to je to.
Postoje dva spola i to je to. Sada sam desničarski ekstremist.
Znam. Postoji nešto još ljepše, kako je jednom rekla Monika Gruber:
A ako imamo Roditelja 1 i Roditelja 2, uskoro ćemo imati i Leš 1 i Leš 2 za djeda i baku.
Hoće li se i to dogoditi? To je, naravno, šala, ali činjenica je da to dehumanizira cijelu stvar.
Da, tačno.
To više nije humano i nema dostojanstva – sigurno ne za dijete.
I djeca imaju dostojanstvo. Njihova prava također moraju biti zaštićena.
Djeca bi zaista trebala biti tretirana kao pravna lica, a ne kao predmeti koje se mogu jednostavno podići i odbaciti.
Da! Hvala što si objasnio.
Dakle, bilo je jedan pozitivan aspekt u cijeloj priči.
To je bio Univerzitet u Bielefeldu.
Provela je opsežnu studiju o Kinseyju, Kentleru i kompaniji i utvrdila da je to bilo zlostavljanje
djece, seksualno zlostavljanje u svakom pogledu.
Ovo je bila izrazito kriminalna organizacija koja se sada proširila po cijelom centru za obuku, gdje
su se obučavali socijalni psiholozi, psiholozi, direktori škola i slični stručnjaci.
I ovo se nastavlja. Dakle, postaje sve češće.
Stoga ne iznenađuje što danas u časopisima za roditelje čitamo da je sasvim normalno da se djeca tretiraju i odgajaju na takav način
da moraju imati seksualni kontakt između šest i devet godina.
I fizički se milovati i tajno svuda uređivati male, ugodne kutke u kojima se djeca mogu povući.
Sve to samo ide na ruku počiniteljima.
Da... Žao mi je, nemam dobre vijesti.
To su samo negativna iskustva koja sam tamo imao.
Borio sam se gotovo cijeli život da seksualno nasilje nad djecom postane krivično djelo.
I 2021. godine, nakon godina borbe, ovo je konačno, konačno, konačno uvedeno u Njemačkoj u
tolikoj mjeri da se sada smatra krivičnim djelom.
I to je ostalo na snazi od 2021. do 2024. godine. Zatim je gospodin Buschmann, kako su ga tada
zvali, liberalni ministar pravde, došao i to poništio.
Sada je to opet krivično djelo.
Dakle, ni to nije velika pobjeda.
Po mom mišljenju, sva objašnjenja koja je Ministarstvo pravde dalo da opravda zašto je ovo krivično
djelo ukinuto predstavljaju razorni optužni akt.
Da, to je zaista tužan odraz stanja stvari.
Puno vam hvala na vašoj posvećenosti pomaganju djeci i, iznad svega, na tome što ste ove probleme iznijeli pred javnost.
To je tako važno.
To se mora uraditi.
Hvala ti što si odvojio vrijeme, iako si trenutno u pokretu.
Vaše izjave su nam zaista pomogle da steknemo jasniju sliku o ovom pitanju.
Želimo vam sve najbolje u budućim poduhvatima, uključujući i penzionisanje.
Još uvijek si budan!
Hvala vam na izvrsnom obrazovnom radu. Volimo vas!
Hvala vam.
Veselim se što ću sljedeći put biti s tobom! I ja ću biti tamo!
Da, uvijek si dobrodošao!
Sada se okrećemo jednako neustrašivom borcu koji je posvećen borbi protiv otmice djece,
ritualnog nasilja i trgovine djecom. Pokrenite snimak!
Sabine McNeill je studirala računarstvo i matematiku i radila u CERN-u 15 godina.
Zatim je radila kao organizatorica događaja, dizajnerica softvera, web izdavačica i matematička umjetnica.
U Londonu je volontirala kao McKenzie Friend, što je ekvivalent laičkog pravnog savjetnika.
U tom procesu stupila je u kontakt s žrtvama ritualnog zlostavljanja i slučajeva zaštite djece kojima
je pravosudni sistem naštetio umjesto da im pomogne.
Sabine McNeill je počela objavljivati ove slučajeve na internetu.
Radila je neumorno u ime djece koja su država oduzela roditeljima i čak iznijela ovo pitanje pred Europski parlament.
"Zato smo danas ovdje. Ovdje smo da pozovemo pomoć."
Postoje djeca koja vrište da budu čuta. Ako ne čujete ovu djecu kako vrište, ko hoće?
Ukupno je vodila otprilike 50 slučajeva otmice djece.
Najpoznatiji bio je slučaj "Hampstead", u kojem je objavila videozapise sa izjavama svjedoka djece Alise i Gabriela.
U njemu su djeca svjedočila da je njihov otac organizirao satanski kult koji je redovno zlostavljao i ubijao djecu.
Također su opisali kako im je otac vodio ruke dok su ubijali bebe.
"Naš otac nas uči mene i nas jer mi to ne možemo uraditi."
Nismo dovoljno jaki da odsiječemo glavu bebi.
On samo treba držati nož, staviti ruku na našu i pomoći nam odsjeći glavu bebe, jer uči kako se to radi.
On to podučava meni i Gabrielu.
Unatoč tim izjavama, sud nije osudio oca; umjesto toga, sud je oduzeo djecu majci i dodijelio ocu isključivo starateljstvo.
Kasnije je isti sudija također osigurao da otac optužen za zlostavljanje u škotskom
slučaju zlostavljanja Hollie Greig ne bude osuđen.
Međutim, postojale su preklapanja s slučajem Hampstead ne samo u vezi s sudijom, nego i s počiniteljima.
Čak i nakon presude u Hampsteadu, Sabine je ostala aktivna, prikupljajući deset hiljada
potpisa za peticije i dokumentujući dokaze.
Također je učinila javno dostupnom listu koju je sastavila njena majka, a koja sadrži 175 počinitelja.
To je dovelo počinitelje u tešku situaciju, te su na kraju podnijeli protiv nje krivične prijave.
U dobi od 73 godine, ona je potom osuđena na dugu zatvorsku kaznu od devet godina i nakon
otprilike četiri godine deportovana u Njemačku.
Mnoge njihove web stranice su zatvorene.
Uprkos uznemiravanju koje je pretrpjela u zatvoru, Sabine nije odustala:
Ona nastavlja podržavati kolege aktiviste u borbi protiv zlostavljanja djece i trgovine djecom.
Zdravo, zdravo Sabine. Šaljem ti zagrljaj!
Zdravo, Lois. Hvala ti što me slušaš.
Da, kakva je čast što danas govorite na 22. AZK-u!
Pratili ste brojne žrtve satanističkog ritualnog zlostavljanja i također ste neke od njih uputili na moje filmove.
Upoznali ste majke u zatvoru kojima su djeca oduzeta.
Borila si se za ove majke i još uvijek se boriš kao lavica za ove majke i djecu.
Molimo vas da nam ukratko ispričate o svojim iskustvima!
Da, teško je jer ne znam odakle da počnem.
Moje prve žrtve, koje sam upoznao, uopće nisu imale nikakve veze s djecom.
Bilo je muškaraca u Domu lordova gdje sam organizovao događaje.
Prvo su došle žrtve banaka i sudova.
A onda su uglavnom došle žene, a zatim su došla ta djeca koja su prijavila najgore od svih.
A prije toga, sve je već bilo tako loše.
Nikada neću zaboraviti kako je rumunski socijalni radnik tvrdio da to nije bio slučaj s portugalskom
porodicom s petero djece, što bi ih, da tako kažem, opravdalo.
I to je bilo tako patetično, tako glupo i tako licemjerno.
Jednostavno ne možete stajati po strani i gledati ne čineći ništa.
Da bih ti ispričao o svojim iskustvima, možda je najgore bilo razgovor koji sam vodio sa ženom koja je imala
takozvani "zbiorni oproštaj" sa svojim malim djetetom.
I onda je imala takozvani posljednji sastanak prije nego što joj je to oduzeto.
To je tako nevjerovatno licemjerno.
I to je šarada, to je groteskno.
Da, čak ni ne znam koje riječi da upotrijebim.
Pa, teško je reći koja je najgora stvar.
Kako bi se zločini trebali klasificirati? Po broju djece?
Surovost nanesena djeci ili surovost nanesena roditeljima?
Apsolutno užasno iskustvo zatvorskog života, gdje takozvani čuvari zloupotrebljavaju svoju moć jednostavno zato što
imaju priliku za to i rade sve osim onoga što bi trebali raditi i što im se, u teoriji, propovijeda i zahtijeva.
Toliko je loše da to zaista možeš samo mentalno protumačiti, opravdati i objasniti.
Ti si mi također ispričala o majci kojoj su četvero djece oduzeli, a peto dijete joj je oduzeto iz zatvora.
Pa, vidjela sam je kad je bila trudna u zatvoru.
Kad je izašla, napisala mi je – jer postoji ta usluga "Email-a-Prisoner" – da su joj također oduzeli bebu.
I peti također? Da. O, ne, o, ne, o, ne.
Do slučaja Hampstead, najgori slučaj je bila nigerijska porodica sa sedmero djece.
Sva su djeca odvedena.
Sa ovim idiotskim postupcima na takozvanim porodičnim sudovima, koji se drže u tajnosti.
Dakle, medijima nije dozvoljen ulaz. I tako je već decenijama.
A sedmi je rođen u zatvoru.
Također sam bila u kontaktu s američkom majkom u susjednoj ćeliji, čije je dijete ostalo u Londonu.
A nakon što je izvezeno, uprkos svojoj pomoći.
Američka žena je doživjela upravo ono što je nigerijska žena doživjela.
I kao što je socijalni radnik rekao: "Da, nikada ga više nećeš vidjeti."
A "sjajna" stvar je bila da je najstarija kćerka u porodici bila zlostavljana od sina hraniteljske porodice.
Sljedeća kćerka je svojoj majci rekla da je svake večeri voze na mračne događaje gdje su bili samo muškarci.
A mladi sin je pitao majku šta je pedofilija.
I šta se sljedeće desilo, kad si bio u zatvoru?
Pa, kad sam bila u zatvoru, objavila sam peticiju.
I tamo sam imao 16.000 potpisa i više.
Također sam imao više od 100.000 pregleda na svojoj web stranici, koju sam napravio za djecu.
Napravio sam pojedinačne web stranice za najgore slučajeve.
I tako sam postao relativno poznat.
A ovo je torba sa svim karticama koje sam dobio, a koje sam koristio da ukrasim zid svoje ćelije.
Nikada nisam uspio napraviti ogrlicu od toga.
Ali naravno da ih nisam htio baciti.
Oh, Sabine, tako smo sretni što si dobila ovu podršku i što ćeš je i dalje dobijati.
Zaista me je potreslo kad sam uživo vidio kako bebu odvedu.
Ukratko ću nam to pokazati.
"Dakle, u ovom trenutku imate tačno jednu opciju."
Morate ga predati medicinskom tehničaru, a zatim možete sretno nastaviti svojim putem s
prijateljima i porodicom koji vas čekaju vani.
Ili ću ti to oduzeti i otići ćeš u zatvor.
Moraš donijeti ovu odluku. Moraš je donijeti sada.
"Neću ga pustiti."
"U redu. U redu."
Molim te, pusti ga da ode, da se ne povrijedi, u redu? Dođi ovamo na trenutak. U redu.
"Pustila sam ga. Pustila sam ga!"
"Ne, ona ide u zatvor."
"Samo sam htjela reći da to nisam mogla, ali sam mu svejedno dopustila."
"Stavite ruke iza leđa."
"Zatvorili su vrata ambulantnog vozila. To je bila posljednja stvar koju sam vidjela."
"Otimate mog unuka."
"Ne, uđi u auto. Uđi u auto. Sve je u redu."
"Želim reći zbogom." "U redu je. Uđi u auto."
"Želim reći zbogom." "Samo pogoršavaš stvari."
Svako dijete državi vrijedi oko milion funti.
Dakle, to je djed bebe.
Tako je zlobno i tako užasno.
Mislim, oni samo rade svoj posao, zar ne?
To je isto kao za vrijeme nacističke ere, koliko se to može objasniti.
Oni samo izvršavaju naredbe i postali su robotski.
Oni nemaju vlastitih emocija.
Oni više ne znaju šta je ispravno.
Da. Dolazi odozgo. Cijela ova trgovina djecom je podržana.
Možete li i to potvrditi?
Da, da, dakle odozgo, bez obzira na instancu.
Socijalni radnici ne mogu obavljati svoj posao bez policije.
Policija to ne može učiniti bez sudova.
Da. Ti si svjedok koji je sve ovo doživio iz prve ruke.
Možeš to reći.
Da, željeli bismo vam se od srca zahvaliti na vašoj posvećenosti ovim majkama i djeci.
Uspostavili smo platformu Vetopedia, gdje se ove majke mogu registrovati i
evidentirati uklanjanje svoje djece iz svoje skrbi.
Kako bismo također stekli bolje razumijevanje sistema koji stoji iza toga.
Naravno, bili bismo oduševljeni ako biste mogli proširiti vijest i podići svijest unutar vaše mreže, draga Sabine.
Da, ono što radiš je nevjerovatno. Stvarno je, stvarno sjajno. Hvala ti što si me saslušao.
Da, hvala vam puno na vašoj posvećenosti ovim majkama i djeci! To je zaista divno.
Sigurno ćemo proširiti vijest, draga Sabine McNiell. I volimo te.
Hvala ti. I ja također. Imam nevjerovatan respekt za sve što si učinila i što i dalje radiš. I divljenje.
Da. Ti si u potpunosti u istoj situaciji kao i mi. Tako si neustrašiva i hrabra. Nevjerovatno je.
Ima li još nešto što biste željeli reći publici u AZK-u? Bilo šta?
Dakle, AZK se bavi cenzurom.
Samo se nadam da niko drugi neće doživjeti ono što se meni desilo sa svim radovima koje sam objavio na internetu.
To je nanijelo toliko štete meni i žrtvama.
Cenzura je jednostavno premještena na digitalni nivo.
I užasno je, užasno je, užasno je, što se dešava.
Ali općenito govoreći, nemoguće je zamisliti.
Niko ne želi da se upozna sa negativnim osjećanjima i iskustvima.
Da, sve vaše početne stranice su jednostavno uklonjene s interneta.
Sav tvoj rad za žrtve je uništen i izbrisan. To je tako strašno. Nažalost, da.
Ali će to izaći na vidjelo, postat će javno poznato, draga Sabine.
I cijeli AZK to osigurava. Zar ne?
Da!
Sabine već ima 81 godinu i toliko je patila u životu.
Bilo je zaista dobro što je mogla ovo podijeliti s nama.
I to me je zaista duboko dirnulo.
A sada bismo željeli nastaviti s nedavnim slučajem koji je na Vetopediji objavila Corinne Ioli.
Njena su joj djeca oduzeta. Prekinuti!
Vetopedia daje ljudima glas kad se njihovi glasovi utišavaju.
Ovo je često slučaj, posebno kod djece koja su preuzeta u skrb.
Pojedine samohrane majke ponekad ostanu zapanjene sudskim sistemom koji im je nasilno oduzeo djecu.
Prema službenim statistikama, prosječno se svakog dana samo u Njemačkoj od roditelja odvaja 100 djece.
Vetopedia vam sada daje priliku da svoj slučaj učinite javnim.
Jedna majka koja je iskoristila ovu priliku je Corinne Ioli.
Corinne Ioli je Švajcarka.
Godine 2019. njezine su dvije kćerke nasilno odvedene od nje.
Osam osoba, uključujući policajce i zaposlenike KESB-a , provalilo je u njen stan i odvelo djecu u dom za djecu.
Otac djeteta, od kojeg je Corinne Ioli razdvojena, podnio je prijavu protiv nje.
Razlozi su bile neutemeljene optužbe, koje su sve opovrgnuli stručnjaci.
Do danas je, međutim, švicarsko pravosuđe u svim slučajevima ignorisalo nepobitne dokaze i podržava oca djeteta,
koji pokušava pritiskati majku putem krivičnih postupaka.
Ovo je prethodila promjena u ponašanju djevojčica prema ocu dok su još živjele s njim i majkom.
Odbijali su svaki fizički kontakt i branili su se od napredovanja grebanjem, grickanjem i udaranjem.
Istovremeno je otac djeteta razvio pedofilne sklonosti.
Ovi incidenti su naveli Corinne Ioli da se odvoji od svog oca.
On ju je potom prijavio zbog ugrožavanja dobrobiti djeteta.
Nitko nije reagovao na očev zabrinjavajući stav niti proveo bilo kakvu istragu.
Naprotiv. Negovateljica u domu u kojem su živjela djeca je komentirala kako slijedi:
"Čak i ako otac zlostavlja svoju djecu, oni ga i dalje vole" i "većina muškaraca ima
pedofilske fantazije, ali rijetko djeluju prema njima."
Ovaj njegovatelj je sada očev novi partner.
Godine 2021. dobila je potpunu zabranu prilaska protiv svoje majke, koja je na snazi i danas.
Sudija je potom oduzeo skrbništvo majci i prenio ga na oca.
U septembru 2024. godine, otac se preselio u Švedsku sa svojom novom partnericom i dvije djevojčice.
Do danas se Corinne Ioli nastavlja boriti za svoja prava kao majka.
Podiže svijest i razotkriva spletke koje stoje iza nezakonitih otmica djece.
Dodatne informacije možete pronaći na njihovim web stranicama www.kinder-zurueck-nach-hause.ch i www.MamaLoveCollection.com .
Zdravo, draga Corinne. Zdravo, draga Lois.
Stvarno si zapanjen kad to čuješ. Kako se nešto takvo može dogoditi?
Takozvani iskrivljeni plasmani odnose se na "Sindrom rodne alienacije", PAS.
PAS je osnovao Richard Gardner, koji je sam bio pedofil.
PAS tvrdi da ako dijete odbaci svog oca u kontekstu roditeljskog razdvajanja i/ili čak prijavi
seksualizirano nasilje od strane oca, PAS tvrdi da dijete laže.
Majka je to manipulirala da bi postigla taj učinak.
Odnos majke i djeteta je previše blizak, gotovo simbiotski, i stoga se dijete mora ukloniti iz majčine
skrbi, smjestiti kod oca i prekinuti kontakt s majkom.
Naš slučaj sadrži sve elemente PAS-a. Tema pedofilije u obliku pedofilskih fantazija.
Međutim, PAS se također primjenjuje kada postoje nepobitni dokazi o silovanju djeteta od strane oca.
Važno je napomenuti da je razmjer silovanja djece monstruozan.
Posebno u porodičnom kontekstu, to jest, iznova i iznova, tokom mnogih godina.
Također znamo da od hiljadu navoda o zlostavljanju djece samo su dva izmišljena.
To je bila studija francuskog Ministarstva pravde.
Mit da majke izmišljaju zlostavljanje je očigledno strategija za zaštitu počinitelja.
Ah, u redu. Dakle, onda biste mogli reći da je PAS neka vrsta zaštitnog štita za silovatelje djece?
Upravo tako, to je to.
Majke i djeca su prikazani kao lažljivci, ušutkani, a mi smo navučeni u zamku pojedinačnih slučajeva.
Mi nismo ni u kojem slučaju izolovani slučajevi.
Poznajemo iste tekstualne module i ključne riječi koje se međunarodno koriste u stručnim izvještajima i presudama.
I mi također vidimo isti službeni teror na međunarodnom nivou protiv majki koje pokušavaju zaštititi svoju djecu.
PAS i ovi nezakoniti odvozi djece uzrokuju djeci i majkama tešku traumu, čak dovodeći do disocijacije.
Kao da to nije bilo dovoljno, majke koje pokušavaju zaštititi svoju djecu izložene su pravoj lovi na vještice na
svim nivoima – profesionalno, društveno, finansijski, pa čak i do te mjere da ostanu bez krova nad glavom.
Od čega počinioci doslovno bježe kao što đavao bježi od svetog vode?
Prvo, postoje djeca koja imaju zdrave veze sa svojim majkama i pričaju im o svakom zlostavljanju koje su pretrpjela, a
drugo, naravno, postoje majke koje prežive oduzimanje djece, povezuju se jedna s drugom i o tome javno govore.
Ovdje se odvija đavolja distorzija.
I moramo to opet preokrenuti.
Oni žele da ćutimo, pa govorimo.
Oni žele da propadnemo, pa ne dopustimo da nas slome.
Da. Vrlo, vrlo lijepo.
To je, međutim, prilično izazovno.
I radi se o tome da se svaki dan podigneš vlastitim snagama.
Naravno, ljubav prema djeci pomaže u tome.
I onda stiže pomoć. I mi se oslanjamo na ovu pomoć.
Da, hvala vam puno. Dopustite mi da sažmem šta razumijem u ovom trenutku:
PAS je teorijski konstrukt kojem se daje izgled naučene valjanosti.
Stvorio ga je počinitelj kako bi diskreditirao žrtve i zaštitio sebe i druge počinitelje.
To mi zvuči vrlo poznato, jer znamo istu stvar od Fondacije za sindrom lažne memorije.
Dakle, stvar je u lažnim sjećanjima: sve je pogrešno.
Postoje li ikakve veze između PAS-a i FMS-a (sindroma lažne memorije)?
Apsolutno. Richard Gardner, kao što sam rekla, izumitelj PAS-a, bio je sam pedofil.
Roditelji koji su osnovali Fondaciju za sindrom lažnog sjećanja bili su roditelji optuženi od
strane svoje djece za ritualno zlostavljanje.
Postoje opsežna preklapanja između ova dva područja.
I znamo za slučajeve i kod kuće i u inostranstvu nezakonitih otmica djece nakon PAS-a, gdje su djeca
oduzeta majkama, smještena kod očeva i odvedena od strane očeva na te rituale i tamo mučena.
Dakle, Richard Gardner, osnivač, sada je mrtav, a Fondacija za sindrom lažne memorije je raspuštena.
Ipak, i dan danas oni nastavljaju određivati tok ovih postupaka o zločinima pedofilije i ritualnom zlostavljanju.
Kako to da može tako tvrdokorno opstati?
PAS želi spriječiti da pedofilska krivična djela izađu na vidjelo.
Fondacija za sindrom lažnih uspomena želi spriječiti da se sotonjske mreže otkriju.
Suočavamo se sa samom suštinom zla.
Ako ova dva područja padnu, ostatak – a pod ostatkom mislim finansije, farmaceutska sredstva,
medije, obrazovanje itd. – će se sam po sebi posložiti.
I zato bismo trebali udružiti snage i boriti se protiv zločina pedofilije i ovih ilegalnih otmica djece.
Ovo je besmrtna glava Hidre.
Kad to bude gotovo, ona je poražena.
Da! Aplauz! Baš lijepo!
Hvala ti što stojiš tamo kao stijena u valovima.
Hvala ti puno, Lois. I živjelo uzbudljivo AZK.
Hvala vam, hvala vam. Sada bih željela predati riječ ženi koja je također 30 godina stajala čvrsto kao stijena.
A ovo je Andrea Christidis. Pokreni snimak!
Dr Andrea Christidis je zagovornica istine i pravde – za djecu i roditelje.
Ona je psihologinja specijalizirana za kliničku, obrazovnu, neuropsihološku, kriminalnu i
forenzičku psihologiju, kao i bihevioralna terapeutkinja.
U svojoj ulozi nezavisne stručnjakinje, ona je već ispitala više od 1.000 porodičnih slučajeva kako bi utvrdila da li je uklanjanje
djece od strane službi za zaštitu maloljetnika bilo opravdano.
Time je otkrila izvještaje o ljubaznosti, krivotvorene potpise, zloupotrebu podataka, lažne dijagnoze,
korupciju u vladi, falsificirane zapise, diskreditaciju karaktera i iznošenje lažnih činjenica.
Također je naišla na slučajeve satanskog ritualnog nasilja.
Zbog svoje velike predanosti, od samog početka se suočavala s brojnim preprekama.
Na primjer, pokušano je oduzeti joj profesionalne titule.
Protiv nje je podignuto više od 80 krivičnih optužbi, ali su sve odbačene.
Dr Christidis otkriva da se u njemačkim domovima za njegu događa institucionalno zlostavljanje, pri
čemu se djeca iskorištavaju na mnogo različitih načina.
Da bi se suprotstavila tome, 2024. godine osnovala je udruženje "Axion Resist".
Ovo čine stručnjaci iz oblasti medicine, psihologije, obrazovanja, prava, kriminologije, biologije i
informatike, i posvećeni su zaštiti djece i njihovog zdravlja, kao i slobode i vladavine prava.
Spajanje će omogućiti da se stručnost različitih odjela efikasno objedini.
Dr Andrea Christidis i njen suprug također su u upravnom odboru MWGFD-a (Medici i naučnici za zdravlje,
slobodu i demokratiju), udruženja posvećenog služenju zdravlju i socijalnoj zaštiti stanovništva.
Zdravo Andrea! Sjajno je što si ovdje!
Željeli bismo čuti od vas nekoliko činjenica o trgovini djecom i preuzimanju djece u skrb.
Vi ste apsolutni stručnjak u ovoj oblasti.
Voljeli bismo čuti o vašim iskustvima.
Postoje predavanja koja držiš i koja bi čovjek mogao slušati satima. Imaš mnogo toga za reći.
Danas imaš samo 20 minuta, pa ti želim puno sreće u sažimanju!
Hvala vam što ste mi dozvolili da budem ovdje. Shvatila sam da već poznajem neke od govornika i da
sam sama s njima vodila simpozije ili intervjue.
To me je i dalje duboko pogodilo. Samo ću početi govoriti o tome kako vlada može doprijeti do tih mnogih djece.
I odmah ću početi s nekoliko tačaka.
Tačka jedan – uvod: Dvostrano lice zaštite djece.
Njemačka se smatra ustavnom državom, sigurnim utočištem za djecu.
Ali stvarnost prikazuje sasvim drugu sliku.
Na kraju 2023. godine, oko 215.000 djece bilo je u sistemu starateljstva – u domovima za djecu,
hraniteljskim porodicama ili ustanovama za maloljetnike.
U 2024. godini, otprilike 190 djece je svakodnevno odvajano od svojih roditelja.
Svake godine se vodi oko 148.600 postupaka o skrbništvu i kontaktu – do 86.000 djece je
uključeno i zahvaćeno u izrazito sporne postupke.
Istovremeno, troškovi po slučaju rastu: 2016. godine već su bili preko 12.000 eura – a danas su znatno viši.
Ukupni godišnji troškovi za smještaj izvan doma iznose 8 milijardi eura.
Zaštita djece odavno je postala posao vrijedan milijardu funti.
Ali iza ove fasade vrebaju institucionalno nasilje, ekonomski interesi i strukturni neuspjeh.
Druga tačka: Dr Reiner Fuellmich je pružio informacije sa globalnim dosegom.
Ovaj međunarodno priznati advokat, Reiner Fuellmich, postao je poznat milionima ljudi kroz Korona komitet.
Njegova misija: podizanje svijesti o političkim i društvenim nepravdama.
On je također izvijestio o trgovini djecom, institucionalnom seksualnom zlostavljanju i korupciji u javnim vlastima.
Ali kada Fuellmich želi istražiti poplavnu katastrofu u dolini Ahra u Korona odboru – gdje su, kako mnogi stanovnici tvrde,
pronađene isprane lubanje beba, što je naravno pokazatelj ritualnog zlostavljanja – započinje
borba za moć koja se proteže daleko izvan Njemačke.
Ova tačka je također dovela (kao što je već nekoliko puta danas spomenuto) do drugih ljudi koji su iznijeli ovu tvrdnju i žele
istražiti – ne samo dr Reinera Fuellmicha, već i, na primjer, Maxa Edera, koji je sada u pritvoru i još uvijek nije optužen, a
koji je tada osnovao GSG 9 , koja je bila vrlo, vrlo aktivna u ovom području, i drugi u vezi s takozvanom grupom
Prinz Reuss, vjerujem da ih je bilo 26 – i danas su u pritvoru. Dvoje njih je od tada preminulo.
Dana 5. septembra 2022. uslijedit će neosnovana krivična prijava protiv dr Fuellmicha.
Ona ne uspijeva, ali sud potom podiže vlastite optužbe.
Šablon poznat mnogim zviždačima – oni koji postavljaju neugodna pitanja sami postaju predmet istrage.
Kasnije dr Reiner Fuellmich osniva ICIC.law (https://icic.law/), međunarodni informativni portal.
Njegovi intervjui – na primjer s Calinom Georgescu 22. decembra 2022. i s Cathy O'Brien 20.
augusta 2023. – dospjeli su do gledalaca širom svijeta.
Kao što je Marcel Polte već danas objasnio, Cathy O'Brien je bila žrtva ritualnog zlostavljanja. Također je
bila pogođena ovim MKultra programom kao "predmet ispitivanja" – tako bih to ja nazvao.
Sada dolazim do treće tačke: Slučaj zlostavljanja u Berlinu – Kada sistem zakaže.
U središtu slučaja je četverogodišnji dječak koji svojoj majci priča o oralnom i analnom zlostavljanju od strane oca.
Pedijatar i ljekari u bolnici Charité potvrđuju snažnu sumnju na trajno seksualno
zlostavljanje. Postoje fotografski dokazi i izvještaji.
Već sam o tome izvijestio prošle godine u decembru na simpoziju u Bavarskoj.
Još uvijek ga možete pogledati na YouTubeu pod "Axion Resist".
Međutim, prema riječima majke, advokat berlinske žrtve nije proslijedio ključne nalaze istrage sudu.
LKA zatim zatvara istragu.
Objašnjenje: "Sve je to moralo proizaći iz djetetove mašte ili je bilo pod utjecajem majke."
Audio snimci ispitivanja pokazuju da nije bilo nikakvih znakova utjecaja majke. Imam audio snimke.
Postupak je okončan. Majka već dugi niz godina nema pristup svom djetetu. Dječak sada ima 14 godina.
Svjedoci su me obavijestili – ne mogu to ni potvrditi ni istražiti – da dječak sada navodno
radi kao dječiji prostitut na ulicama Berlina.
Četvrto: eskalacija i privilegija počinitelja.
Dječak razvija ozbiljne probleme u ponašanju: seksualizirano ponašanje, inkontinenciju i suicidalne misli.
On podstiče odrasle na seksualne radnje i iznova i iznova ponavlja scene zlostavljanja u vrtiću i školi.
Ljekari su dali preporuke za liječenje. One su ignorisane.
Otac ju je odbacio, ali će mu ipak biti dodijeljena isključiva skrbništva 2015. godine.
Majka, kao što sam već rekao, gubi svaki kontakt s djetetom.
Nije joj bilo dozvoljeno da vidi svoje dijete cijelu godinu.
Zatim povremeno i u pratnji, a sada već godinama nema nikakav kontakt.
Nekoliko izvještaja stranke potvrdilo je zlostavljanje. Svi su ignorisani.
U 2017. i 2018. godini, kada je dijete već neko vrijeme živjelo sa svojim ocem, Odjel za mlade općine Neukölln
dokumentirao je ozbiljno seksualizirano ponašanje kod djeteta.
Dječak je nekoliko puta rekao: "Želim umrijeti."
Pregledao sam sve dosjee koje mi je dostavio porodični sud i slično. Nema dokaza da majka ugrožava dobrobit djeteta.
Peti: Upetljavanja i sistemska zaštita počinitelja.
Majka saznaje da je Nacionalni centar za nestalu i iskorištenu djecu (NCMEC) – koji je Uwe Kranz već spomenuo – evidentirao
prijavu dječije pornografije u vezi s ovim slučajem. Prijava je evidentirana u Državnoj kriminalističkoj
policijskoj upravi (LKA), ali istraga nije provedena.
Carsten Stahl, koji se javno predstavlja kao zaštitnik djece, prema riječima majke, osobno
poznaje navodnog počinitelja – oca – još iz mladosti.
On ga također posjećuje u njihovom zajedničkom stanu – dok je njegova majka još živjela s ocem.
Ali Carsten Stahl tuži majku zato što je rekla da Carsten Stahl poznaje tog oca.
Majka pobjeđuje na sudu i sudija pita: "Šta Stahl zapravo pokušava postići ovim?"
Zašto majci ne bi bilo dozvoljeno da kaže da on zna oca?
Šesto: Slučaj dr Dorothee Thul – zastrašivanje liječnice.
Pedijatrica dr Dorothea Thul priprema medicinski izvještaj u ime majke, potvrđujući hroničnu seksualnu zloupotrebu dječaka.
Ubrzo nakon toga napadnuta je ispred svog stana. Prijetilo joj se, primljena je na psihijatrijsko odjeljenje i
stavljena u pritvor – kada je nisu mogli smjestiti u psihijatrijsku bolnicu – zbog navodnog "uvredljivog ponašanja".
Sedmo: Socijalni kontekst – Kada zaštita djece postane industrija.
Iza ovih pojedinačnih sudbina krije se sistem sa pogrešnim poticajima.
Javne službe za zaštitu djece i mladih koštaju milijarde svake godine.
U prosjeku se na svako dijete u skrbi mjesečno troši više od 12.000 €. Neki pružatelji usluga primaju deset puta toliki iznos.
Sada su političari – i sam sam bio lokalni političar, pa to mogu reći – procijenili siromaštvo kao prijetnju dobrobiti djece.
Ako se siromaštvo smatra prijetnjom dobrobiti djeteta, prirodno je zapitati se: zašto roditelji ne preuzmu dijete?
Zašto domovi za djecu ili hraniteljski roditelji dobijaju ovaj novac?
Uz to se dodaje rastuća siromaština djece – koja, prema Bundestagu, ima "dalekosežne posljedice za cijeli obrazovni
proces" – preopterećeni porodični sudovi, nedostatak očuvanja dokaza u slučajevima seksualnog zlostavljanja i
institucionalna zaštita počinitelja koja kriminalizira majke kada sumnjaju ili prijavljuju zlostavljanje.
Mogu to reći jer sam tokom godina pregledao više od hiljadu predmeta iz porodičnog prava i
ispitivao i kritikovao jednako toliko stručnih mišljenja.
Moram na početku reći da je vrlo teško dokazati seksualno zlostavljanje ako se ne
pronađe genetski materijal ili ozbiljne povrede.
Kada djeca iznose takve tvrdnje, majka se često optužuje za manipulaciju djetetom.
Onda se kaže da majka ugrožava dobrobit djeteta i dijete se šalje navodnom počinitelju –
u gotovo svim slučajevima to mogu potvrditi.
A tu je i institucionalna zaštita počinitelja, koja kriminalizira majke – to je još jedan faktor – vrlo često majke se suočavaju
s krivičnim postupcima ili se šalju na psihijatrijski tretman. Ponekad im se postavljaju dijagnoze koje su potpuno netačne.
To znači da svako ko prijavi zlostavljanje rizikuje da izgubi vlastito dijete. Tako zaštita
počinitelja postaje pitanje nacionalnog interesa.
Osmo: Historijske paralele – mračna strana stambene njege. Ovi slučajevi nisu izolovani incidenti.
Od Kentler eksperimenata do Haasenburga, SOS sela za djecu i male Lene iz Wunsiedela:
Iznova i iznova u institucijama pod nadzorom države ili crkve dolazilo je do seksualiziranog nasilja, mučenja ili smrti.
Informacije su javno dokumentovane. Također ih možete pronaći na našoj početnoj stranici pod "Axion Resist" .
Također smo održali mnoga simpozija o ovoj temi i naveli mnogo slučajeva i izvora.
Mnoge žrtve nikada nisu bile saslušane. A oni koji progovore protiv nepravde – znam o tome sve – često sami postanu mete.
I deveto, i također zaključno: cijena istine.
Dr Reiner Fuellmich simbolizira one koji govore neugodne istine.
Želio je razotkriti korupciju, zloupotrebu i zloupotrebu vlasti. Zbog toga je kriminaliziran.
Dr Dorothea Thul je dijagnosticirala ono što niko nije želio čuti i izgubila je svoju slobodu.
Ovo se također odnosi na Maxa Edera i druge iz grupe Prinz Reuss, a zasigurno i na mnoge druge.
Zato bih želio dodati da ćemo na našoj web stranici Axion Resist objaviti račune za donacije za osobe koje su pritvorene
i hitno trebaju podršku – sredstva za njihovu pravnu odbranu.
Objavit ćemo ovo na našoj početnoj stranici.
Majke koje su željele zaštititi svoju djecu bile su lišene svojih prava.
A djeca kojima je bila potrebna pomoć ostavljena su na milost sistemu koji ih je trebao slomiti.
Sjećam se izjave političara i bivšeg kancelara Olafa Scholza, koji je 2002. godine rekao: "Već
smo stekli zračnu nadmoć nad dječjim krevetima."
To znači da je država preuzela djecu pod svoju skrb.
Oni su indoktrinirani – čak i u vrtićima i školama – seksualnim i neprimjerenim obrazovanjem.
Imali smo tu "Original Play" gdje roditelji nisu znali da strani muškarci provaljuju u vrtiće i seksualno zlostavljaju djecu.
Čak je bilo slučajeva zlostavljanja i slično. Tako se takve stvari događaju, a roditelji su bespomoćni. Ako
se požale, moraju očekivati da će im djeca biti oduzeta.
A suština svega je: zaštita djece ne smije biti paravan za zataškavanje.
Oni koji razotkrivaju nepravdu štite djecu – a ne sisteme.
A pružanje smještaja za djecu je praktično dozvola za štampanje novca. Moram to samo reći ovdje.
Prosvjetljenje počinje tamo gdje je tišina obavezna.
Hvala vam. Hvala vam.
Ovo je ovdje urađeno tako briljantno u tako kratkom vremenu, tako kompaktno!
Želio bih vam se veoma, veoma zahvaliti na vašoj posvećenosti djeci i što ste se tako hrabro zauzeli za njih.
Dobra žena je stalno uključena u pravne postupke.
Kad smo razgovarali telefonom, ona je uvijek morala ići na sud i prisustvovati još jednom ročištu: "Čekaj trenutak, još
moram..." I sve je pripremala noću jer je i dalje bila na sudu i još je morala... Jednostavno rečeno: ti si heroina!
Da! I hvala vam puno što ste također povezali ove tačke.
Želim vam puno uspjeha i zahvaljujem vam od dna srca na ovom doprinosu.
Hvala vam. Puno vam hvala.
Da, dragi gledaoci, sada smo čuli čitav niz zločina.
Stekli smo uvid u to šta ova sotonistička ideologija znači, šta ona znači za djecu i šta je suština satanizma.
Zapravo je usmjereno protiv naših najslabijih, protiv naše djece. To je gotovo nepodnošljivo.
S jedne strane, možeš potonuti u očaj i pomisliti: Da, šta ovdje možeš učiniti?
Ili možemo također reći: Da, sve je ovo sada izašlo na vidjelo jer smo se ujedinili u duhu, tako da
više ne može ostati skriveno. I to je ogromna pobjeda.
Na početku ovog AZK-a moj je otac rekao da ćemo svakog jutra u šest sati, uz sinergijske
proklamacije, ipak osvojiti ove "naizgled nepobjedive" sile.
S ovim kreativnim molitvama vjere mi smo – dopustite da to samo kažem – pokrenuli sve kako bi ove zločine
izašle na vidjelo i kako bi se taj veliki pokrivač koji je tako debelo ležao nad njima raznio.
I također da se sve više preživjelih usuđuje progovoriti, da se svjedoci javljaju, da sve više uzbunjivača dolazi na
vidjelo, da stručnjaci otkrivaju što se ovdje događa. I da oni također podnose sve progone kako bi to razotkrili!
Jer samo kroz svjetlo ove zlokobne machinacije mogu biti kažnjene, kada postanu očigledne širom svijeta, kada više
ne mogu ostati skrivene. I nastavit ćemo u tome, pa želim da vas ohrabrim da svako jutro izgovarate ove proklamacije.
Pozivam vas sve da to učinite, kao što je moj otac učinio ranije danas.
I opet kažem: to je rezultat naših sinergijskih proklamacija da sve više preživjelih pronalazi hrabrost – uprkos prijetnjama
smrću – da nam ispričaju sve o čudovištima koja nas ovdje vladaju, kako se međusobno pokrivaju
i povlače konce svjetskih zbivanja iza kulisa.
I zato se ujedinjujemo u svojoj slabosti, ovdje i sada, i nosimo ovu poruku u svijet. Također bih želio reći
svakome od vas sedam govornika da ste obavili sjajan posao.
Ali mi širimo ovu poruku jer je maska pala i sada možemo vidjeti ko stoji iza svega ovoga i ko nas ovdje zapravo terorizira.
I stojimo tamo u svojoj slabosti i kažemo: Dosta je dosta! Dosta je dosta!!!
Sada bih želio pozvati svog brata Eliasa i njegovu suprugu Stefanie da izađu na pozornicu.
Nakon pauze, Elias će preuzeti sljedeći blok, gdje ćemo istražiti druga područja i još više prepoznati moć koju
imamo kada sve ove stvari iznesemo pred javnost putem Vetopedije – kada se na njih baci svjetlo.
Ali sada prepuštam Stefanie. Napisala je pjesmu i za trenutak će reći nekoliko riječi o njoj.
Čak mi je dopušteno ovdje malo svirati pan-flautu, što mi je dobro jer mi pomaže da se opustim od svega. U redu.
Ja sam Stefanie Sasek, supruga Eliasa Saseka.
Zajedno imamo četvero male i super slatke djece.
Želio bih ukratko ispričati kako je nastala moja pjesma: Lois, gledao sam tvoje dokumentarce
na Kla.TV, tvoja tri dokumentarca "Krvne sekte".
Stvarno su me potresli. Bilo je jednostavno užasno.
Nekoliko dana nakon rođenja našeg četvrtog djeteta, prevrtao sam se po krevetu i nisam mogao izbaciti te slike iz glave.
Bio sam toliko nevjerovatno pogođen onim što se dogodilo, i to je za majku jednostavno nezamislivo, nezamislivo strašno.
I tada sam ugledao zraku nade u ovom teškom trenutku, kad sam shvatio: u našem sadašnjem stanju slabosti moramo ostati
čvrsti i jednostavno čekati da nešto preuzme nad nama, da se oslobode novi mehanizmi koji će jednostavno pokrenuti nešto.
I onda, kao što sam rekao, dobio sam iskru i ne želim o tome reći ništa više, jer sam je već stavio u svoju pjesmu.
Također je zaista sjajno što si ti, Lois, našla vremena da pratiš pjesmu na svojoj pan-fluti. I također je
izuzetno lijepo što su dvoje mojih zetova i moja snaha na pozornici sa mnom. To je koprodukcija.
Zajedno smo napisali melodiju, tekst i sve ostalo, i oduševljen sam što sada možemo izvesti ovu pjesmu.
Nadam se da ovo donosi malo svjetla na kraju tunela u ovom teškom pitanju. Hvala!
Ležiš u mojim rukama, pun povjerenja
Još uvijek daleko premali za terete ovog svijeta
Vrata su zatvorena, tama mora čekati
Ali već znam da neće uvijek biti ovako.
I još te nosim u naručju
Ali vani, cijeli svijet te čeka
Ko će te zaštititi u ovim teškim vremenima?
Kada se osjećaš bespomoćno i nepravda
Ali slušaj, moje dijete Ne u snazi, nego u slabosti Pronaći ćeš ključ za ovo vrijeme
Nisu jaki oni koji mijenjaju ovaj svijet Već oni koji u slabosti počivaju u naručju Stvoritelja
Iako već dugo stojim na vlastitim nogama , osjećam se kao ti, tako bespomoćno i tako malo
Vidim patnju našeg vremena i stojim Samo kroz povjerenje usred oluje
Jer nije u snazi, nego u slabosti Da ključ ovog vremena leži spreman
Nisu jaki oni koji mijenjaju ovaj svijet Već oni koji stoje u slabosti u oku oluje
I svi jaki ne mogu pomjeriti ništa, Kad mi pouzdano počivamo u naručju Stvoritelja
Kad mi pouzdano počivamo u naručju Stvoritelja