לויס סאסק היא הבכורה מבין אחד עשר ילדיהם של איבו סאסק, מייסד Kla.TV, ואשתו אני.
בשנת 2006 היא קיבלה על עצמה את ניהול ההפקה בפנורמה-פילם והייתה אחראית על הצילומים
והפוסט-פרודקשן של עשרה מסרטיו החשובים ביותר של אביה.
מאז 2012 היא גם מנהלת ההפקה והמתאמת הראשית של ערוץ הטלוויזיה האינטרנטי Kla.TV.
לויס היא כישרון ארגוני יוצא דופן.
כוחה הגדול ביותר טמון גם ביכולתה לעורר השראה ולהניע אנשים.
זה ניכר בבירור כאשר ה-AZK עדיין נערך באולמות גדולים.
תחת הנהגתה, כל 20 הטונות של ציוד נטענו ונפרקו תוך חצי שעה בלבד מתחילת האירוע, וכל המעורבים נהנו מאוד.
היא גם בנתה צוות חזק ומסור של מאות מתנדבים עבור Kla.TV.
במשך למעלה מ-13 שנים, צוות זה משדר את תוכניותיו מדי יום ב-195 מדינות ובמעל 80 שפות.
כל מי שמכיר את לויס יודע שיש לה לב גדול לכל האנשים הפגיעים והנזקקים.
גורלם של קורבנות רבים של טקסים שטניים נגע לה עמוקות.
הרצון לתת לאנשים אלה קול ולחשוף את הפשעים שבוצעו נגדם הוביל את לויס, לצד עבודתה הגוזלת זמן ב-Kla.TV, לכתוב את התסריטים
למספר סרטים דוקומנטריים גדולים - כולל חלקים 1 עד 3 של "כת הדם".
סרטים אלה נצפו מיליוני פעמים.
בעידוד מהפקות אלו, קורבנות רבים מצאו את האומץ לשתף את סיפורי הסבל שלהם.
לויס נמצאת בקשר אישי עם רבים מהם.
סרטה האחרון, "1024 ניצולים של התעללות פולחנית - והגאות ממשיכה לעלות!", יצא לאקרנים לפני שבוע ביותר מ-30 שפות.
לויס: כן, צופים יקרים של הפרק ה-22 של AZK. בחלק הראשון למדנו על המחקר הנרחב שערך אבי, איבו סאסק. הוא שיתף אותו איתנו.
מאות אנשים התנדבו מזמנם כדי להפוך את האגודות הסודיות הללו לגלויות ברחבי העולם.
הם חקרו באינטנסיביות, לילה אחר לילה.
בסוף המודול הראשון, אחי אליאס הראה לנו ב-Vetopedia כיצד להציג את האגודות הסודיות הללו על גבי מפת עולם גדולה ולאמת את קיומן.
חווינו ממקור ראשון כיצד העולם הזה, על כל היבטיו, נמצא תחת אחיזתן של חברות סודיות אלה.
בתוך אחיזתם של בונים חופשיים בכירים, אשר מציגים את עצמם כלפי חוץ כאנושיים וידידותיים מאוד.
אבל ברמות הגבוהות ביותר, שמענו מהם וקראנו בכתביהם שהשטן/לוציפר הוא אלוהים עבורם, אלוהי התנ"ך, וכי ישוע הוא השטן.
כל מי שפספס את החלק הראשון של AZK בהחלט צריך להקשיב לדרשות של אבי איבו סאסאק, שכן הן מספקות בסיס טוב לחלק השני הזה.
כי על זה אנחנו בונים עכשיו. מה המשמעות אם השטן הוא אלוהים?
אולי אתם חושבים, "לא אכפת לי מי זה אלוהים".
אבל מה עושים אותם אנשים שבאמת סוגדים לשטן כאלוהיהם?
כפי שציינתי קודם לכן, פרסמתי מאות סיפורים על קורבנות של שטניזם במהלך השנים האחרונות.
הקשבתי להם, דיברתי איתם, קראתי את סיפוריהם, צפיתי בסרטים שלהם, וכולם מעידים בדיוק על מה שאבי
גילה הבוקר: קורבנות הילדים הנוראיים הללו וכו'.
אני לא צריך לחזור על כל זה.
אתם בהחלט חייבים להקשיב לנאום הזה ולצפות בסרטונים האלה שבהם הקורבנות מאשרים הכל מילה במילה.
לדוגמה, שבונים חופשיים בכירים מושרשים בשטניזם טהור.
עם זאת, קורבנות אלה חוו ממקור ראשון מה המשמעות של "אלוהים" או לעבוד אותו כשקוראים לו, כפי
ששמענו מהבונה החופשי מדרגה 33, ארתור אדוארד ווייט.
זו הייתה התיאוריה. המציאות שונה: הקורבנות חווים את הזוועה הגדולה ביותר שניתן להעלות על
הדעת, את הדבר הנורא ביותר שבן אדם יכול לסבול.
וזו בדיוק מהות השטניזם.
אני אומר שכל מי שיתעמק בנושא הזה יגיע לסופו כי הוא כל כך אכזרי, כי שטניזם הוא ההפך מכל מה שמגדיר את אלוהים, מכל מה
שאנו תופסים כיפה, טוב, שלו, מפואר, מקסים, אלוהי או שמימי.
הפוך את זה, ותמצא אכזריות, אלימות, הרס, אפילו הטלת מומים.
עבורנו, אנשים ישרים, זה בלתי נסבל ובלתי נתפס.
אתם יכולים לראות את זה בסרט האחרון שלי, שבו "כנסיית השטן השוויצרית" מציגה בגלוי את הזוועות הללו בערוץ שלה.
זה כמעט בלתי נסבל. עכשיו עולה השאלה הגדולה: האם אנחנו באמת צריכים להתמודד עם זה?
זה לא טוב לנשמות שלנו; זה גורר אותנו כל כך למטה. אנחנו חייבים להתמקד באור.
כן, כן, אנחנו האור, זה נכון, והאור הוא הנפילה של הזוועות האלה.
אבל אם לא נעמוד מול אלו המחזיקים בשלטון על פני האדמה הזו – כפי שהוכחנו היום, כפי שהוכיח אבא – אם לא נאפשר לרשע העמוק
הזה שבראש שליטי העולם הללו להשפיע עלינו, אז נמשיך לפחד מהמגפות שלהם, מהרטוריקה האקלימית שלהם ומהמלחמות שהם הסיתו.
אנחנו קוראים את העיתונים המזויפים שלהם, אנחנו צופים בחוסר אונים כיצד הם ממשיכים להרוס את
הסביבה שלנו, לגנוב אדמות ורכוש ולבזוז מדינות עניות.
אנחנו צופים בסרטים שלהם, אנחנו מקשיבים למוזיקה שלהם - "טראללה, דידלי דיי" - אנחנו מתווכחים האם חיסון ה-mRNA טוב או רע,
האם קיימים כימטריילים או לא, האם יש לחסום את השמש או לא, כמה אנטנות 5G ומשדרי Starlink נוספים יש לשלוח לחלל.
אנו עדים לשחרורם של מיליוני רובוטים אנושיים על פני כדור הארץ, ואנחנו על סף החלפה על ידי בינה מלאכותית זו, וכן הלאה וכן הלאה.
אבל רק כאשר נחדור למוחו של התמנון הזה, וכל האנושות תבין איזה סוג של משוגעים שולטים בנו, מי האנשים האלה, מה הם עושים,
איך הם חושבים ומה המשמעות האמיתית של שטניזם, רק אז נשליך מעלינו את האזיקים הללו ברחבי העולם, כפי שאמר אבא.
אז כולנו נקום. אז נביא אור אל תוך החושך יחד ונשים קץ לטירוף הזה, כי האור חזק מהחושך ואלוהים חזק מהשטן.
לכן, ראשית ברצוני לדבר עם שני קורבנות של השטניזם ששרדו את ההתעללות והאלימות הטקסיים השטניים המעוותים הללו.
לאחר מכן אראיין מומחים ועדים בנושא זה שיחשפו את מלוא היקף המזימות שמאחורי זה - כולל הצבא וכו'.
אנחנו צריכים לבחון את זה כדי להבין מה קורה בעולמנו.
לא יוצגו תמונות, אבל עלינו להתמודד עם השאלה הבאה: מה המשמעות של שטניזם?
נבחן גם פתרונות אפשריים, מה כל אחד מאיתנו יכול לעשות כדי לעצור את זה!
ואני הייתי אומר: אם מישהו באמת לא יכול להתמודד עם זה, הוא יכול לשבת לזמן מה או, במידת הצורך,
לכסות את האוזניים, במיוחד אם זה נהיה אינטנסיבי מדי.
אבל לא ניכנס ליותר מדי פרטים, את זה אני יכול לומר. אף על פי כן, אנחנו צריכים לדבר על זה. אסור לנו לשכוח שהאנשים האלה חוו את
מה שאנחנו שומעים עליו רק באופן שטחי בשניים או שלושה משפטים כאן.
לכן, אני ממליץ שנבחן זאת כעת ונבחן מקרוב! רק אז נוכל להסיק את המסקנות הנכונות. בואו נפנה לסנדרה ראש.
היא נולדה למשפחה שטנית, ועל סמך חוויותיה אומרת, למשל: "הבונים החופשיים הבכירים ביותר הם בבירור שטניסטים, והאל
שלהם היה אל שחור שנכנס ליקום שלנו כדי להחשיך ולשלוט בכל."
סנדרה ראש היא ניצולת התעללות פולחנית מגרמניה.
היא ואחותה אנטיה גדלו במשפחה שטנית.
הן נמכרו לפדופילים ועברו התעללות קשה כילדות.
סנדרה ואחותה אולצו להשתתף בטקסים שטניים רבים.
טקסים אלה כללו קורבנות וקניבליזם.
שתי האחיות הופרדו באופן שיטתי, ולכן הן ניתקו כל קשר זו עם זו.
בסרטה של ​​ליז ויסקרשטראוך "חיים גיהנומיים", המבוסס על מחקרו של גווידו גרנדה, סנדרה ואנתיאה מתארות
באופן עצמאי וללא הסכמה מוקדמת את אותם טקסים בפירוט.
לא היה להן קשר זו עם זו במשך עשר שנים.
החוויה שהן מתארות בפירוט נוגעת ללידה הטקסית של אנתיאה, שלאחריה הילד נהרג.
הסרט "חיי גיהנום - מאבק הקורבנות: התעללות פולחנית בגרמניה" שודר ב-ARD בשנת 2003.
בסרט, קורבנות של התעללות פולחנית שטנית מספרים על חוויותיהם.
הם מציינים את מקומות ההתעללות הפולחנית ואת מבצעיה.
עם זאת, הסרט לא זכה לתשומת לב תקשורתית, והמשטרה הפסיקה את חקירותיה לאחר מספר שנים.
איש מעולם לא הואשם, קל וחומר הורשע, במעשים מחרידים אלה.
ברור כי החקירה וההעמדה לדין של פשעים מחרידים אלה לא היו רצויות.
מאז הסרט הוסר מספריית המדיה של ARD וניתן למצוא אותו רק בחשבונות פרטיים.
גופי השידור הציבוריים נמנעו מחקירת מקרים של התעללות פולחנית שטנית או אף לעגו לקורבנות,
כפי שהודגם על ידי בוהמרמן (ZDF) ורמן (SRF).
סנדרה ראש היא מומחית במתן תמיכה טיפולית לאנשים שחוו התעללות פולחנית או טראומות קשות אחרות כגון פדופיליה,
זנות בכפייה, מניפולציה, התעללות פיזית, אונס והזנחה.
הנפגעים יכולים ליצור איתה קשר בכתובת raschheilen.de כדי לעבד את חוויותיהם הטראומטיות ולגלות מחדש את האור הפנימי שלהם.
היא כתבה ספר על חוויותיה תחת הכותרת "לפני שאת מוותרת: התגברות על טראומה, התעללות פולחנית ושליטה מוחית".
לויס: אני כבר רואה את סנדרה כאן, את שומעת אותנו? . נפלא. כן, שלום סנדרה.
זה כבוד לארח אותך כאן היום בכנס AZK ה-22!
סנדרה: כן, שלום לויס. זה כבוד לארח אותך כאן. תודה רבה לך על השתתפותך באירוע הזה.
תודה רבה. כן, בסרט "חיים של גיהנום", אחותך אנטיה הייתה מאוד במוקד.
אבל גם אתה נולדת למשפחה שטנית זו.
מה חווית? מה אתה יכול לספר לנו על שטניזם בהקשר הזה?
ובכן, הסרט הזה אכן משקף את מערכות היחסים שלנו בילדות.
אבל אני רוצה להמחיש איך נראים החיים בכת שטנית כזו, כי שמתי לב שאנשים רבים לא יודעים עליה כלום.
וזה לגמרי נכון. אתה חי בשני מישורים. במישור אחד יש את ההתעללות, ובמישור השני, הילדים האלה שמגישים
תלונות חיים חיים נורמליים לחלוטין, בדיוק כמוני.
וגם בחיי היומיום: אתה מפחד כל הזמן. זה מצב של דריכות מתמדת כי אתה תמיד צריך להיות על המשמר, לשים לב למה שאתה חושב, מרגיש ואומר.
הם צופים בכל מבט שלך ועוקבים אחר האם אתה מתנהג כראוי.
הם שולטים בחברויות, במערכות יחסים, בהתנהגות שלך בבית הספר, עם מי אתה מבלה.
הם שולטים לחלוטין בכל דבר, כן, כמעט בכל נשימה שאתה נושמים.
ואם אתה סוטה מדרכם, למשל, אם חברך מתקרב יותר מדי, הקשר נותק.
אין מנוס. הם נמצאים בתוך הראש שלך, צופים במחשבות שלך, במראה שלך, ברגשות שלך, בכל הווייתך, סופגים הכל.
והכי חשוב: הילדים הם רכושה המוחלט של הכת הזו. הם, למעשה, סומנו.
ואיך הייתה החוויה שלך שם בכת?
החוויה שלי - זו כמעט הפעם הראשונה שאני באמת מדבר על עצמי, כי בהתחלה התמקדתי רק בנושא הריפוי.
אבל אני חושב שאני יכול עכשיו. אז, הם לקחו אותי כל ערב ונתנו לי סמים. בדיוק. הם שמו לי שקיות על הראש ולקחו אותי לשם.
התחלתי לקחת הורמונים מוקדם מאוד. בגלל זה, לא הייתה לי גיל ההתבגרות הרגיל; במקום זאת, קיבלתי הורמונים והכנסתי להריון במכוון.
ההריונות הופסקו בשלבים שונים. אני יודעת שנשאתי הריון אחד די רחוק, והוא היה בר קיימא.
ואז הריון נוסף הופסק, ובזמן שעדיין שכבתי שם מדממת - עורו של התינוק התקלף ממש מול עיניי.
לקח לי שנים רבות מאוד ללמוד לחיות עם זה.
ואז יש את הבעיה של ילדים מוגנים ולא מוגנים.
לעתים קרובות נשאלת השאלה: "מאיפה כל הילדים האלה מגיעים?"
אבל הם למעשה מגיעים מהריונות מתוכננים ומכוונים.
ומספר גדול במיוחד של ילדים - אנחנו מדברים על מאות אלפים - חיים בסככות, כלובים ומנהרות, מטופלים איפשהו.
הייתי צריך גם לטפל בילדים כדי שיוכלו לשרוד. הם עברו התעללות, סחר וניצול עד שהיו שבורים לחלוטין.
ואז הם או מוקרבים ונמכרים איבריהם, או - אני לא יודע מה עוד הם עושים להם. הם מנצלים את כולם.
ולהשיג את האדרנוכרום הזה - כלומר, לשאוב דם - במצב טראומטי ביותר זה, עם ייצור האדרנוכרום הזה ורמת הטראומה המתמשכת והגבוהה הזו, זה
מלחיץ בצורה יוצאת דופן. הגוף פשוט לא יכול לסבול את זה לאורך זמן.
מה שקרה גם לי: הם שילבו את הילדים בקהילה או שמו אותם שם.
הם הניחו אותי בקבר והתחילו למלא אותו.
אז ילד אחד שוכב בקבר, והאחרים חייבים להיות כל כך צייתנים לכת שהם קוברים ילד אחר חי. כן, זה סוג של חניכה .
פעם אחת הייתי בקבר בעצמי, אבל חולצתי בזמן.
כשהתבגרתי ולא הייתי עוד מתאימה למין ילדים, נאלצתי לעסוק בזנות.
אומנתי לרקוד עבור גברים שבחרו בי.
לאימון שלי, לבשתי חליפת גוף מלאה משובצת במחטים.
ואם לא אציית, אצטרך ללבוש את החליפה עם הסיכות.
אז אתם יכולים לדמיין שכל צעד היה באמת נורא.
נקודה נוספת היא: ישנם ילדים רבים מאוד שהופכים לקורבנות כדי להפוך ילדים אחרים לפושעים. מתרחשת התניה
פסיכולוגית שבה ילדים צריכים להחליט מי צריך למות.
הם צריכים לקבל החלטה, אבל הם תמיד מרגישים שהם מקבלים החלטה לא נכונה, תמיד אשמים, ומשום מה תמיד עושים משהו לא
בסדר, והם גם מאמינים שהם לעולם לא יוכלו להציל אף אחד.
כשהייתי קטן - הייתי בן חמש או שש בערך - גם אני הוצגתי כפושע והייתי צריך לנתח גופה חמה עדיין.
הם קרעו לי את הלב מגופי עם היד שלהם. הם עשו את זה כמעט לכל הנוכחים.
כן, שמעתי את זה אינספור פעמים!
כן, בדיוק. ועוד טקס חשוב מאוד: הם באמת עורכים חתונה שטנית עם ילדים קטנים - בערך בני שלוש.
כן, אני מכירה את ההרגשה הזאת. את בעצם לובשת שמלת כלה שחורה עם רעלה ואת נשואה - וכמובן, זו אורגיה המונית. הממ.
כן, בדיוק. פעם לקחו אותי לבלגיה, וזה היה כמו מקרה דוטרו, שבו הילדים מחכים בחדרים חשוכים וחסרי חלונות - מוזנחים
לחלוטין - עד שאוספים אותם ומשתמשים בהם, עד שהם נחוצים.
וזה היה באמת אכזרי. אני זוכר שפעם אחת, כמבוגר, הייתי צריך לנסוע דרך בלגיה. אמרתי, "פשוט
תישארו בכבישים המהירים ותישארו בכבישים עם רמזורים."
לא היינו צריכים לנסוע לשם, כי בלגיה הייתה אכזרית בצורה מדהימה, וזה משתרע עד לרמות הגבוהות ביותר של משפחת המלוכה.
זה תמיד ישר למעלה. יש היררכיה עם הרבה רמות.
התעללות המונית זו מתרחשת ברמות הנמוכות יותר, אך חלקה נובעת מתפקידים בכירים יותר ומתוזמרת משם, כי עבורם, זה פשוט עניין כלכלי.
ראית גם שהם האליטות שם?
כן.
בסדר.
זה קשור לנשמה.
אלה שעושים דברים כאלה אין להם נשמה או נשמה מושחתת.
לעתים קרובות הם לא יותר מתודעה ורוצים להשתלט על הנשמה, לעוות אותה או להרוג אותה. זה מטורף, כן. כי זה האור של כדור הארץ הזה.
כן, תודה רבה לך על הפתיחות שלך, סנדרה, על שדיברת על זה ושיתפת את זה איתנו. זה לא קל, כפי שאנחנו יודעים מקורבנות אחרים.
זה צעד גדול עבורם לדבר על החוויות הנוראיות האלה. זה נורא.
תודה ששיתפתם זאת איתנו בפעם הראשונה כאן בכנס ה-22 של AZK - עם פרטים שעדיין אינם ידועים לעולם. זה מזעזע אותי בכל פעם מחדש.
האידיאולוגיה השטנית הזו, כפי שהסברת שוב, היא פשוט רעה עמוקות.
אפשר גם לומר שהמודעות להתעללות פולחנית שטנית גוברת בקרב האוכלוסייה ושהזוועות הללו
הופכות מוכרות יותר ויותר ככל שיותר מקרים נחשפים.
כיום ישנה מה שנקרא "סנגורית" לקורבנות של התעללות פולחנית: עורכת הדין אלן אנגל.
היא פועלת בפומבי למען קורבנות אלה.
עם זאת, היא מדגישה שלא ניתן להאמין לכל מה שקורבנות אומרים, במיוחד במקרים של רצח תינוקות.
היא מעולם לא מצאה דיווחים על ילדים נעדרים במקומות שבהם העידו קורבנות.
או, מכיוון שהעיתון לא הזכיר את היעלמות הילדים, זה לא יכול להיות נכון.
כפעילה למען קורבנות, היא מציגה את הקורבנות כבלתי אמינים. מה דעתך על כך?
זה בלתי ייאמן, כי יש מאות אלפי ילדים שפשוט נעלמים מבלי משים על פני השטח - שאף אחד לא יודע עליהם כלום, שבעצם חיים במסתור, שחיים
חיים מלאי התעללות, שמעולם לא רואים אור יום - שמושמרים בחיים רק בקושי ונהרגים - אני לא רוצה להגיד את זה - ועוברים עינויים.
ואף אחד לא שם לב. זה מגיע עד למעלה, ויש להם את מנגנוני הטיוח הטובים ביותר.
לכן הוקמה ועדה מיוחדת. זה שהאמין לנו פוטר מיד.
אחד מהם צחק כל הזמן שהם חקרו אותי. הם מטיחים את זה בכוונה. הרבה אנשים מדברים על וולסבורג. כן,
גם אני הייתי שם. אבל כביכול הם לא מוצאים שם כלום.
יש מנקי זירות פשע, ואם שוטר במקרה מגיע לזירה ואומר "לא מצאנו כלום", אז העניין סגור.
אז העובדה היא, ילדים הם הסחורה המבוקשת ביותר מכולם.
באשר לאיברים, עוברים משמשים לקרמים, קוסמטיקה וכל מיני דברים אחרים.
תיירות מין היא הבעיה הגדולה מכולן. כן, ילדים נסחרים ונמכרים, וכל זה קורה לחלוטין בסתר;
זהו ארגון נפרד הפועל מתחת לקו הפוליטי הרשמי.
וואו, כן, תודה על ההסבר.
בארבעה סרטים דוקומנטריים על התעללות פולחנית, תיארתי סך של 1,024 מקרים של ניצולים.
ואותם סיפורים ממשיכים לצוץ מחדש, מכל מיני מדינות.
מקורבנות שמדברות כל מיני שפות.
עם זאת, מה שמשותף לכל הסיפורים הללו הוא הטענה שמעורבים אנשים רמי דרג ובעלי השפעה.
גם אלן אנגל סותרת את ההצהרות הללו, ואומרת שאף פשע לא יכול להיות כה מושלם עד שלא יתגלה.
מה את אומרת כעדת ראייה? האם ראית גם אנשים בכירים?
כן, בבלגיה. אז הייתי עדה לאופן שבו המזימות הגיעו עד לחוגים הבכירים ביותר.
ויש לי כמה לקוחות שראו גם אנשים בכירים.
המיוחד ברשת הזו - הכוללת רופאים, מיילדות, עורכי דין, שוטרים, שופטים, פוליטיקאים, עובדי מדינה ורבים אחרים - הוא התשתית
המפותחת שלה. היא מתפקדת כמעט כרשת שנייה מתחת לתשתית הרגילה שלנו.
ואף אחד לא חושד בכלום. הרשת כל כך יעילה שהאזרח הממוצע אפילו לא שם לב אליה.
אלן אנגל לא בדקה את זה. זה נאיבי לחשוב שמישהו ישים לב.
משרדי רווחת הילד מפנים ילדים לפדופילים. אז אחותי הלכה למשרד הרווחה וסיפרה להם מה קרה. שום דבר לא קרה.
צעיף השתיקה הזה שמקיף כל קורבן. הוא מושרש עמוק, מנגנון הישרדות בסיסי.
אבל החברה כולה מתוכנתת לדיכוי והימנעות.
כאשר אדם הסובל ממחלת נפש פונה לטיפול במרפאה, אין לו זמן לעבד את בעיותיו. אומרים לו, "אוי, אל
תתעכב על זה כל כך הרבה, זה רק יחמיר את המצב".
הימנעות מעודדת בכל מקום.
לכן, באופן טבעי הם לא רוצים להתעמת עם בעיותיהם ולומר, "אוי לא, אני רק מדמיין את זה, זה לא נכון, הכל בסדר".
זה הפך למנגנון מושרש חברתית שגדל משמעותית בשנים האחרונות, במיוחד בגלל המגפה.
הם בדקו את זה על ילדים בכתות האלה במשך שנים ועכשיו מיישמים את זה בחברה.
כן.
זה היה הבסיס למה שקורה עכשיו בכל מקום.
ועכשיו הם יודעים איך זה עובד. התקשורת היא היפנוזה המונית.
כן, אז מה שקורה שם זה עניין אחר לגמרי.
כן, תודה רבה על ההסבר, סנדרה.
בבקשה.
אני מאחל לך כוח וכל טוב בעבודתך הטיפולית עם הקורבנות.
כן, תודה.
להתראות, סנדרה, להתראות, תודה!
עכשיו אנחנו מגיעים לשנטל פריי.
גם היא דיברה בהרחבה על הסתבכויות עמוקות אלה.
גם היא ניצולה של התעללות פולחנית.
שנטל פריי היא שוויצרית וניצולה של התעללות פולחנית.
העלאת המודעות להתעללות פולחנית שטנית חשובה לה ביותר, כדי שהנושא יקבל תשומת לב ציבורית וילדינו יוכלו להיות מוגנים מפניה.
שנטל נחטפה כילדה צעירה ונפלה לידי כת שטנית אכזרית.
שם, היא סבלה מדי יום התעללות פיזית, פסיכולוגית ומינית. מנהיג הכת שלה היה שטניסט פעיל.
בתוך הכת, הוקרבו קורבנות ילדים לשטן.
מגיל צעיר, היא עברה התעללות כשפחת מין על ידי קבוצות שונות.
בגיל שש בלבד, שטניסט החליט לאמן אותה להיות "אם החושך" .
פירוש הדבר היה שהיא נאלצה לטפל בילדים האחרים בכת ולהכין אותם להתעללות נוספת.
היא נאלצה להשתתף באינספור טקסים אכזריים וקורבנות.
במשך זמן רב, היא לא הייתה מודעת לצד האפל של חייה, שכן העינויים גרמו להפרעת זהות דיסוציאטיבית
(DID). בגיל 30, היא סבלה מהתמוטטות נפשית ופיזית.
ואז, לאט לאט, חזרו אליה זיכרונות החוויות הנוראיות.
שנים לאחר מכן, היא סוף סוף הצליחה לעזוב את הכת והחלה לדבר על חוויותיה.
כיום, שאנטל מעניקה ראיונות ומספרת את סיפורה בפומבי.
היא מציינת בשמות רבים מהמבצעים שהשתתפו או תרמו באופן פעיל לטקסים.
על פי הצהרתה, אלה כוללים ידוענים רבים כמו המלכה אליזבת השנייה, מלך ספרד פליפה, ג'ראר דפרדייה, טום קרוז וביל קלינטון.
היא כתבה שני ספרים על חוויותיה, תחת הכותרת "אני מדברת!" ו"אני שואלת".
בשנת 2023 היא השיקה את הפרויקט "50 קולות של התעללות פולחנית".
באתר 50voices.org, 50 ניצולים מתארים את חוויותיהם האישיות מאוד עם התעללות פולחנית שטנית.
כן, אני חושבת שעשינו את הקשר. שלום, שנטל היקרה, אנחנו כל כך שמחים שאת איתנו היום.
שלום, לויס היקרה, תודה רבה על ההזמנה. זה כבוד גדול להיות כאן איתך היום ולדבר על זה.
נפלא, תודה רבה.
שנטל היקרה, כשאנשים שומעים שזיכרונות מחוויות נוראיות כאלה חוזרים רק בהדרגה, הם בדרך כלל נסגרים מיד:
"זה לא יכול להיות נכון! היית שם לב לדברים נוראיים כאלה כשהם קורים."
מה את אומרת לאנשים כאלה?
כן, אני באמת שומעת את זה הרבה. אבל אני חייבת לומר, זה בדיוק הדבר הלא נכון לעשות.
כי אירועים נוראיים באמת "נשכחים". - ובכן, "נשכחים", אם אפשר לקרוא לזה ככה, בהמולת חיי היומיום.
למה זה כך?
אני רוצה לספר לכם על משהו שכולנו חווינו או שמענו עליו.
נניח שזה על מישהו שעבר תאונת דרכים קשה.
ככלל - לא תמיד, אבל בדרך כלל - לאחר תאונה כזו, האדם מתרחק מהאירוע, מהמצב, משום שהוא טראומטי ביותר ולא ניתן לעבד אותו באותו רגע.
מה המשמעות של "distanced" (מרוחק)?
סליחה?
מה המשמעות של "distanced" (מרוחק)?
אז, זה אומר שהאירוע שקורה עכשיו מתפתח כאילו הוא קורה מחוץ לך.
אתה לא יכול לשלב אותו בתוכך; אתה לא יכול לעבד אותו ברגע הזה. אתה לא מבין מה קורה, אבל זה קורה בכל מקרה.
וזאת הסיבה שהתהליך הזה נקרא "דיסוציאציה".
וזה למעשה תהליך טבעי, ואני אפילו הייתי אומרת שזו אסטרטגיית הישרדות שהיא מולדת לנו, בני האדם, לכל בני האדם.
ואז זה לא פשוט נעלם; זה נשמר במה שנקרא זיכרון טראומטי. זיכרון טראומטי נוצר כאשר דברים נוראיים ודרמטיים באמת קורים.
ורק הרבה יותר מאוחר - בדרך כלל ימים, לפעמים חודשים, או, כמו במקרה שלי, שנים מאוחר יותר - הוא צץ מחדש, כאשר האמנזיה
הנלווית - אובדן הזיכרון - שוכך לאט לאט והזיכרונות חוזרים בהדרגה.
ואז יש לך את ההזדמנות, את המרחב, לעבד את הכל לאט.
ואז אתה נזכר בזה שוב, אפילו שנים אחר כך.
ואז הפרטים והכל פתאום שם שוב. האם אתה זוכר הכל?
כן, הכל חוזר בהצפה. אתה צריך לדמיין את זה כמו סל שאליו פשוט נזרקים כל הזיכרונות הרעים, החוויות הדרמטיות.
כי בהתעללות פולחנית - וזה בדיוק מה שזה - יש כל כך הרבה חוויות טראומטיות, כולן מעורבבות יחד כמו פריטים בסל גדול.
ואתם יודעים, זה כמו לכבס: זיכרון אחד צף, אחר כך אחר, ובהתחלה, שום דבר לא נראה הגיוני, כאילו אין עיקרון מקיף.
זו הסיבה שהם כמו חלקי פאזל קטנים שאפשר לחבר בהדרגה.
חלק הפאזל הזה מפורט, אבל אולי לא תבין אותו אם עדיין לא חיברת את החלקים האחרים יחד.
אוקיי. כן, זה באמת לא ייאמן.
אז חווית דברים כל כך נוראיים, ואנשים לא מאמינים לך - כי זה פשוט כל כך מדהים שהאישיות המפוצלת הזו,
ההדחקה הזו של זיכרונות, האמנזיה הזו באמת קיימת.
אבל יש מכשולים נוספים שמונעים מכם, הניצולים, להאמין.
כלומר, חוסר הסבירות המוחלט של האירועים עצמם.
כמעט כל הניצולים שומעים זאת, והמבצעים אפילו אומרים להם בפניהם: "אף אחד לא יאמין לכם, זה נשמע מטורף מדי."
גואידו גרנדה סיפר לי לאחרונה על מקרה שבו עבריין, לבוש כמיקי מאוס, התעלל בילד.
וכשהילד סיפר את הסיפור ואמר, "מיקי מאוס אנס אותי", כמובן שאף אחד לא האמין לו, והעבריין צחק בקול רם.
כן, שנטל, אני הולכת להראות לך קטע קצר מסרטון של תנועת "הפאניקה השטניסטית".
הם מדברים עלייך בו.
והתנועה הזו טוענת שהתעללות פולחנית שטנית לא קיימת.
הקורבנות רק רצו תשומת לב והמציאו את הכל, או שהיו מנוצלים על ידי מטפלים כדי שיאמינו בזה, וכן הלאה.
"שנטל פריי - בקיצור: בכל פעם ששמה עולה, יש אינספור סרטונים שלה, ואפילו הקרנו קליפ ערוך קלות של אחד מהם באחד האירועים שלנו."
אני תמיד נותן לאנשים את החלק הזה:
אז היא אומרת שהיא עברה התעללות פולחנית בקתדרלת ברצלונה במהלך טקס שטני על ידי שלושת הטנורים ופיטר אלכסנדר.
אני חושב שזה אומר הכל.
האם יש עוד משהו חשוב להוסיף?
אז, שנטל היקרה, את והסיפור שלך היו שווים 30 שניות שלמות של דיון פאנל, ואז זה נגמר. זה לא יכול להיות נכון ששלושת הטנורים
ופיטר אלכסנדר לכאורה אנסו אותך באופן פולחני בקתדרלת ברצלונה.
לא יכול להיות נכון ששלושת הטנורים ופיטר אלכסנדר אנסו אותך באופן פולחני בקתדרלת ברצלונה.
זה מחזיר אותנו לנושא שדנו בו זה עתה עם סנדרה ראש:
—שרוב הניצולים מעידים שאנשים בולטים ואליטיסטיים בעלי קשרים טובים בעולם היו מעורבים וכיסו זה את זה.
אוקיי, שנטל, יש לך יותר מ-30 שניות לומר משהו.
כן, ובכן, אמרת את זה כמה פעמים עכשיו. זה כל כך בלתי נתפס, כל כך בלתי סביר.
זה באמת בלתי ייאמן, כמעט בלתי אפשרי לתפיסה.
וזה נכון, כשאתה חווה משהו כזה כילדה, זה מסופר לך שוב ושוב, זה באמת נחרט לך בראש:
"אם אי פעם תדבר על זה, זה לא יעזור לך בכל מקרה, כי אף אחד לא יאמין לך."
זה בדיוק סוג המגן שהם משתמשים בו.
אז זה כמו מגן לפושעים, ובו זמנית, אחד מכלי הנשק הגדולים ביותר שלהם: מעשיהם כה מסיביים ורחבי היקף שאדם רגיל - או
מישהו שפשוט מנהל חיים רגילים - בקושי יכול לדמיין אותם.
כן, אבל ככה זה. קודם כל, אני רוצה להבהיר שאני לא כאן, וגם לא משתף את החוויות שלי, כדי לשכנע כמה שיותר אנשים.
אז אם מישהו כמו ברנד הרדר לא מאמין לי, אז הוא לא צריך להאמין לי.
במקום זאת, אני רוצה לעודד אנשים לשאול את עצמם, כשהם מתמודדים עם אמירות כאלה: מה אם זה היה נכון בכל מקרה?
אני מבטיח לכם, אני מבטיח לכל המאזינים והצופים: אם תלכו בדרך הזו, תבינו מהר מאוד שזו, למרבה הצער, האמת.
למרבה הצער. למה למרבה הצער?
כי דווקא עכשיו, ברגע זה ממש, יש ילדים שחווים את זה.
ואם לא נעצור ונסתכל, ונמשיך לומר, "זה בלתי אפשרי", אז הילדים האלה יחוו זאת שוב ושוב.
ואני מאמין שזו אחריותנו החברתית לחפש - ואני מדבר על זה כי חוויתי זאת בעצמי - ואני באמת רוצה לעודד אנשים לחפש.
כן, ותמצאו את הראיות.
כן, תודה, שנטל.
תרצה לספר לנו בקצרה על חוויותיך בברצלונה?
ברנד הרדר סירב, מכיוון שזה כנראה לא היה אפשרי.
כן, ובכן, בברצלונה זה היה ככה - אני חושדת, כמובן, שאנשים בולטים שכרו או פשוט הזמינו את כל "סגרדה פמיליה" , שנמצאת באמצע העיר.
וזה היה ה-30 באפריל, יום הולדתו של השטן, אז היה טקס ענק ופומפוזי.
אז, מצד אחד, זה היה יום הולדתו של השטן, ומצד שני, זה סימן את סיום מה שנקרא הכשרה שלי כ"אם החושך" - שכבר שמענו עליה.
ובטקס הזה, בין היתר, כמעט נאנסתי על ידי דמויות בולטות - כפי שאמר ברנד הרדר - על ידי "שלושת הטנורים" ופיטר אלכסנדר.
"שלושת הטנורים" עדיין לא היו ידועים כ"שלושת הטנורים" באותה תקופה.
הם הופיעו בנפרד באותה תקופה, נתנו קונצרטים והופיעו בהופעות אחרות.
אבל הרעיון שהם ייפגשו בסופו של דבר כבר נידון אז.
שמעתי על זה שוב ושוב באירועים כאלה, על מה צופן העתיד או מהן התוכניות שלהם.
אז שלושתם היו שם, אבל הם נפגשו רק מאוחר יותר.
וזה חל גם על אירועים שאליהם מוזמנות דמויות בולטות, גם אם הן עדיין לא ידועות באותה עת.
אבל השתתפות בטקסים כאלה היא דחיפה בטוחה לקריירה.
אני חושב שזה בדיוק מה שקרה עם שלושת הטנורים, כי אני מאמין שהם התפרסמו שנתיים-שלוש לאחר מכן.
לא ייאמן.
כן, זה היה כמעט בלתי ייאמן אם מאות, אפילו אלפים, לא היו אומרים בדיוק את אותן הצהרות.
כפי שציינתי קודם, שילבתי 1,024 עדויות של ניצולים בסרטים התיעודיים שלי - וזה פשוט מזעזע.
בשנת 2022 היו 27 דיווחים על קורבנות, בשנת 2023 היו 111, בשנת 2024 היו 247, והשנה נוספו 640 עדויות חדשות.
זוהי עקומה אקספוננציאלית, והגל הזה לא מרפה.
זו הסיבה שלאבי היה הרעיון המבריק הזה ל-Vatopedia, כדי שניצולי התעללות פולחנית יוכלו לפרסם את סיפוריהם ב-Vatopedia.
זה כמו ויקיפדיה, אבל אנציקלופדיה חופשית לדעות מנוגדות.
לכן, ניתן לאסוף ולהציג את כל הדוחות הללו במסד נתונים בינלאומי גדול. פלטפורמה זו כבר זמינה ב-21 שפות.
שנטל, ראיתי שכבר נרשמת שם.
זה פנטסטי!
האם תרצה להסביר בקצרה לאנשים אחרים שנפגעו ולנו כיצד להירשם, או אולי להראות לנו את הרישום שלך?
כן, בהחלט.
תחת "התעללות פולחנית", תמצאו עדויות עדים קצרות.
תוכלו ללחוץ על "הצהרת עדות" בפינה הימנית העליונה. לאחר מכן תוכלו לענות על שאלות שונות.
ראשית, סיפור חיים קצר, אך גם המקומות שבהם חוויתם את ההתעללות, המדינות והמבצעים - אם תרצו לספק מידע זה.
אני חושב שזה רעיון מבריק ואני באמת רוצה לעודד את כל השורדים שמעזים לכתוב או להעלות משהו ל- Vetopedia.org.
אתה יכול גם לכתוב את זה בעילום שם או להעלות משהו.
זה בעצם להרים את הקול, להראות: "שלום, אנחנו לא לבד, אנחנו כאן. אנחנו מרימים את הקול ולא נעצור עד שנשמע".
אז אני חושב ששומעים אותנו - אני מאמין בזה - אבל עדיין מתעלמים מאיתנו הרוב המכריע.
וזהו אמצעי, זה - איך קוראים לזה שוב?
לויס: וטו-פדיה
כן, בדיוק.
וזו דרך באמת להיות מעורב - ואין סיכון בהרשמה - ולהבטיח שהקולות שלנו יישמעו באופן קבוע.
אני ממליץ לך לעשות זאת.
זה נהדר, תודה רבה על ההשתתפות וההרשמה.
אתה יכול גם להזין את המקורות ב- Vetopedia.
Hier sehen Sie Ihre beiden Bücher und wo Sie diese bestellen können.
Sie können auch Videos hochladen.
Das Besondere an Vetopedia ist die Sicherheit der Quellen, denn viele Videos von rituellem
Missbrauch verschwinden ständig aus dem Internet!
Wir konnten diese Videos bereits für viele andere Opfer auf Vetopedia sichern – Videos,
die auf anderen Plattformen verschwunden sind.
כן, תודה רבה לך, שנטל היקרה, על שנשארת איתנה והמשכת למרות כל ההתקפות הללו.
ועכשיו נחזור ל-Vatopedia!
תודה מעומק ליבי גם על השיחה הזו.
שנטל: בבקשה, ותודה רבה על המסירות והתמיכה שלך בניצולות של התעללות פולחנית. תודה.
אתה מוזמן.
כעת ברצוני לעבור למרסל פולטה, שטיפל בניצולי אלימות רבים ומסביר את הפשעים הללו.
תנו לסרט להתנגן.
. לאחר לימודי משפטים עבד ד"ר מרסל פולטה כעורך דין במשרדי עורכי דין בינלאומיים בתחום המשפט המסחרי במשך 15 שנים.
כיום הוא ממשיך לעבוד כעורך דין.
בנוסף לעבודתו כעורך דין, הוא ניהל קליניקה פרטית כפסיכותרפיסט במשך מספר שנים.
באמצעות עבודה זו, הוא בא במגע עם נושא ההתעללות הטקסית השטנית בשנת 2017 והוא חוקר אותו באופן אינטנסיבי מאז.
מחקרו ומפגשיו הרבים עם ניצולי התעללות טקסית שטנית הובילו לפרסום שלושה ספרים:
„Dunkle neue Weltordnung Band 1 und 2“ sowie „Uncle Sam's: Ein Insiderbericht aus der Hölle von Monarch-Mind Control“.
ספריו מאופיינים במחקר מעמיק ובציטוטים נרחבים של מקורות.
הוא גם תמך בפרסומים של ניצולי התעללות פולחנית על ידי כתיבת הקדמות.
מוקד מרכזי בעבודתו הוא הדגמת האופן שבו אלימות פולחנית שטנית בכתות ובתוכניות בקרת מחשבות של
סוכנויות מודיעין כמו ה-CIA קשורות זו בזו ומשתמשות בהן.
באמצעות עינויים והתעללות אכזריים, נוצרת אצל ילדים ומתבגרים פיצול אישיות, אשר לאחר מכן ניתן לתמרן אותה במכוון.
שלום, מרסל פולטה, אתה שומע אותנו?
כן, אני שומע אותך היטב.
נפלא, אנו מברכים אותך בחום לכנס AZK ה-22. נפלא לארח אותך כאן.
תודה, לויס.
כבר שמעתם את המצגות הקצרות של סנדרה ראש ושנטל פריי כאן בכנס AZK ה-22.
גם דיברתם עם רבים מאלה שנפגעו.
האם תוכל לסכם בקצרה את מה שחשפת בספריך על התעללות פולחנית שטנית ואילו ראיות דוקומנטריות יש לך בנוגע למעורבות הצבא וה-CIA?
כמו כן, האם תוכל לפרט על MK-Ultra-Mind Control וכו'? האם תוכל להסביר בקצרה מהו MK-Ultra-Mind Control?
כן, בהחלט. אעשה זאת.
ואני שמח שיש לי את ההזדמנות לשים את הדוחות של סנדרה ושנטל בהקשר רחב יותר.
התעללות פולחנית ושליטה מוחית כרוכים באלימות שיטתית שאינה רק סדרה של מעשים מבודדים, אלא משובצת במבנים גדולים יותר.
מבנים אלה כוללים כתות הרסניות, תוכניות צבאיות חשאיות ורשתות רב-דוריות.
במשך שנים רבות, אני חוקר את התסביך הצבאי-שטני הזה ומתעד כיצד תחומים אלה שזורים זה בזה.
הספרים שלי מסכמים את הממצאים הללו.
את כל המקורות וההפניות ניתן למצוא שם.
ומה שאני מציג להלן מבוסס על הצהרות של ניצולים כמו שנטל וסנדרה, אבל גם ספרות מומחים רבה אחרת של
מטפלים, מסמכים ממשלתיים שהוסרו ומחקרים בינלאומיים.
יש להדגיש כי התעללות פולחנית היא יותר מקנאות דתית או התעללות סדיסטית.
היא כוללת מעשי אלימות מכוונים ושיטתיים, העוקבים אחר מערכת אמונות נסתרת או שטנית.
ובתוך משפחות כתות אלה, אידיאולוגיה זו עצמה עוברת מדור לדור.
ילדים נאלצים להיכנס לתפקידי הקורבן והפושע מלידה.
הם מעונים, מתעללים, וכפי ששמענו זה עתה, נאלצים להרוג בעלי חיים או אפילו אנשים.
המטרה מאחורי זה היא משולשת. ראשית, הרס אישיותם.
הטראומה הקיצונית מפרקת את נפש הקורבן.
שנית, פיצול זה מוליד חלקי אישיות מבוקרים, המכונים "אלטרים" או חלקים פנימיים, אשר מבצעים פקודות ספציפיות.
שלישית, וחשוב לא פחות, נוצר קשר למבנה התוקפן על ידי יצירת רגשות אשמה, כמו גם פחד ונאמנות, באופן מלאכותי אצל הקורבנות.
לפיכך, קורבנות קשורים למבני כת אלה מלידה.
מנגנונים אלה תוארו במחקר טראומה במשך עשרות שנים.
מומחים גרמנים ובינלאומיים כמו מיכאלה הובר וד"ר אליסון מילר מאשרים דפוס זה של דיסוציאציה כפויה ,
אשר נצפית באופן קבוע אצל אלו שנפגעו מאלימות פולחנית.
אבל - וזה קריטי - ניתן להוכיח את קיומה של התעללות פולחנית לא רק באמצעות עדויות של עדים אלא גם באמצעות נתונים.
קבוצת העבודה בנושא "התעללות פולחנית" ערכה מספר סקרים בקרב פסיכותרפיסטים בגרמניה בשנים 2005 ו-2007.
מעל 200 מקרים סווגו כאמינים. אלה כללו 42 מקרי רצח.
כבר בשנת 1992 אישר "כוח המשימה של מדינת יוטה בנושא התעללות פולחנית" (Utah State Task Force on
Ritual Abuse) את קיומן של מבנים דומים בארצות הברית.
לבסוף – בין רבים אחרים – המחקר של "הוועדה העצמאית לחקירת התעללות מינית בילדים" (UKASK) מגרמניה משנת 2016.
מחקר זה ניתח מחדש את חוויותיהם של 174 אנשי מקצוע פסיכו-סוציאליים מגרמניה, שדיווחו כי עבדו עם קורבנות של אלימות מאורגנת וטקסית.
מתוכם, 69 אחוזים מהמקרים היו קשורים לקבוצות שטניות.
והמספרים האלה מוכיחים: אנחנו לא מדברים כאן על מקרים בודדים, אלא על תופעה חוזרת ונשנית ברמה
הבינלאומית, שתועדה בקרב מומחים הרבה לפני שהציבור התוודע אליה.
כדי להבין את המנגנונים של אלימות פולחנית, צריך להכיר גם את התוכניות ההיסטוריות לשליטה בתודעה.
בשנות ה-50 של המאה הקודמת, ה-CIA השיק את פרויקט MK-Ultra, תוכנית מחקר שמטרתה הייתה מניפולציה של התודעה האנושית.
MK-Ultra כלל מעל 140 פרויקטים משנה שכללו ניסויים בבני אדם, בהם נעשה שימוש בסמים, בעיקר LSD, היפנוזה, הלם
חשמלי, מניעת שינה ודיכוי חושי, כלומר דיכוי גירויים.
המטרה של כל זה הייתה לפתח מנגנוני בקרה על הנפש וההתנהגות.
מה שמרומז בלבד במסמכים הרשמיים על MK-Ultra, מדווחים ניצולים רבים כחוויה אמיתית בהקשר לטקסים.
בולטות כאן אותן טכניקות, אותן מטרות ובמקרים מסוימים גם אותם חוגים פליליים.
אבל כמובן שיש גם ניצולים מתוכנית MK-Ultra עצמה, שכיום נקראת "Project Monarch".
ביניהם נמצאת מרי ספארו. עדותה מופיעה באתר "50 Voices of Ritual Abuse" (https://www.50voices.org/).
כמו גם עדותן של קתי אובריאן וקייטי גרובס.
וכבר ב-1995 – דבר חשוב לא פחות – ניצולי MK-Ultra העידו בוושינגטון DC בפני "הוועדה המייעצת לניסויים בקרינה בבני
אדם" (Advisory Committee on Human Radiation Experiments).
הפרוטוקולים עדיין ניתנים לאיתור. כל זה אינו רעיון חדש.
הנקודה המרכזית היא: אלימות טקסית ו-MK-Ultra אינם תופעות נפרדות.
הם קשורים באמצעות אידיאולוגיה משותפת, השטניזם כמערכת של כוח ושליטה.
בשני ההקשרים אנו מוצאים את אותם עקרונות בסיסיים, כלומר הכנעה מוחלטת של הפרט, דה-הומניזציה באמצעות אלימות קיצונית ויצירת
כלים, כלומר אנשים שמבצעים פקודות מבלי לזכור אותן לאחר מכן.
הפסיכולוג ד"ר קורידון המונד דיבר כבר ב-1992 בנאומו "Greenbaum Speech" בגלוי על הקשרים הללו.
הוא תיאר כיצד כתות שטניות ותוכניות מודיעיניות עבדו יד ביד כדי לתכנת דיסוציאציה ומבני
אישיות אלה בקרב הקורבנות לצורך משימות מסוימות.
ניצולים רבים מדווחים אפוא גם כי העבריינים היו מעוגנים גם בחוגי הצבא וגם בחוגי השירות החשאי, אבל גם בכתות
- כך שאם תרצו, יש להם שני פנים של אותה אידיאולוגיה.
דוגמה בולטת לכך היא – כפי שרבים בוודאי יודעים – סגן-אלוף מייקל אקווינו, שהיה גם הכהן הגדול של "מקדש סט".
מרסל, אני יכול להפריע לך לרגע?
אפשר לומר שהבסיס לשליטה זו הוא פיצול, חלוקה.
כתוצאה מטראומות קיצוניות, לרוב חוזרות ונשנות, התודעה מתפצלת בסופו של דבר לחלקים נפרדים.
אז התוקפים יכולים להקצות לחלקים הפנימיים הללו זהויות, משימות וגורמים מפעילים חדשים, המכונים "טריגרים".
בקצרה, איך זה עובד ואיך זה מתבצע.
ראשית, באמצעות "טראומה" באמצעות עינויים, כאב, התעללות, מכות חשמל או חוויות סף מוות כמו טביעה, אך גם באמצעות היפנוזה והשראה.
הכל משולב עם סמלים, מספרים או רצפי אותיות, כמו למשל "קודי אלפבית", ואז מגיעה שלב של גמילה מגירויים, למשל במיכלים או בתאים,
בדומה למה שמוצג בסדרה "Stranger Things", בהשראת ניסויים אמיתיים.
לאחר מכן, ניתנים סמים, לעתים קרובות בשילוב עם מכות חשמל, כדי לחזק את השפעת הסוגסטיה, כלומר את ההשפעה על הנפש.
לאחר מכן מתבצע התכנות באמצעות טקסים, בהם התוקפים מדמים מישור רוחני כדי להקנות לקורבנות מבני כוח על-טבעיים.
במחקריי השוויתי מנגנונים אלה למסמכים שפורסמו על ידי MK-Ultra.
ניתן לומר שהבסיס לכך מתועד בצורה ברורה מאוד.
מרכיב מרכזי בדיווחים של קורבנות רבים הוא גם מה שמכונה תוכניות הרס עצמי או התאבדות,
המשמשות לשליטה מתמדת בקורבן ובכך למנוע כל חשיפה.
התוכניות מופעלות על ידי גורמים מפעילים, כגון מילות מפתח או סמלים מסוימים, צלילים או מוזיקה, או אפילו
מגע עם אנשים או מוסדות מסוימים, למשל במסגרת טיפול.
כאשר הקורבן מדבר על חוויותיו, הוא נכנס לפתע לפאניקה או פוגע בעצמו, מכיוון שחלק פנימי בו מתוכנת להגן על האמת.
תפקידים נוספים של חלקים פנימיים אלה הם דיווח, ענישה או תכנות.
מרסל, אני יכול להפריע לך לרגע?
בשמחה.
ראינו מוזיקאים ושחקנים שכולם התאבדו. ואז אתה תמיד חושב: "יש להם עכשיו תהילה, יש להם כסף. למה הם מתאבדים?"
האם יש לזה קשר ל"תכנות התאבדות"? שאולי הם רוצים לחשוף את הסוד ופתאום התוכנית הזאת נכנסת לתוקף?
כן, זו שאלה מאוד לגיטימית וגם תצפית מאוד חשובה, במיוחד במקרה של ידוענים, כמו שאמרת:
יש להם עושר, יש להם תשומת לב, הם צריכים להיות מאושרים, גם אם זה כרוך בוודאי בלחץ מסוים.
במקרים מסוימים – במיוחד כאשר מישהו רוצה לחשוף את הסוד – תוכניות כאלה עשויות להיות מופעלות.
כמובן שקשה להוכיח זאת בדיעבד.
עם זאת, אני סבור שמדובר במקרים בודדים.
בחלק מהמקרים זה אכן סביר מאוד, במיוחד אצל אלה שכבר רמזו בעבר שהם רוצים לדבר על דברים
מסוימים, או שכבר העלו נושאים ביקורתיים מסוימים.
במקרים רבים, עם זאת, יש לכך סיבה אחרת.
אז עלינו לשאול את עצמנו: "מהו הקונפליקט הפנימי הגדול הזה שחווים דווקא "המפורסמים" הבולטים, ושמוביל בסופו של דבר להתאבדות?"
אך זה מוביל למעגלים אפלים עוד יותר, או אפלים באותה מידה, שבהם יש לשאול את השאלה: "מה היה המחיר של התהילה הזו?
והאם זה מוביל לקונפליקטים מצפוניים, או שישנם מנגנונים החורגים מהטכניקות לשליטה במחשבות
שתיארתי, כדי להכניע אנשים כאלה ברמה עמוקה מאוד?
זה חורג מהיקף הדיון הזה, אבל זו נקודה חשובה מאוד.
תודה, מצוין, כן.
כן, בוא נעבור מתוכנית ההתאבדות לתמונה הכוללת.
כלומר: לא מדובר רק בניצולים מגרמניה או כמו אנטל פרי משווייץ, אלא גם ממדינות רבות אחרות כמו
בריטניה, ארצות הברית, הולנד, אוסטרליה ושווייץ.
באופן עקרוני ניתן לומר: ברחבי העולם ישנם דיווחים עם דפוסים דומים – בקיצור.
ברוב המקרים המשפחה עצמה היא העבריינית.
זירות הפשע המוזכרות הן וילות פרטיות, כנסיות, חדרים תת-קרקעיים, מתקנים צבאיים או יערות.
לכך מתווספים שליטה נפשית, סחר בבני אדם, פורנוגרפיה של ילדים, זנות וסרטי סנאף (סרטים המציגים רצח, התאבדות ומעשי
אלימות דומים למטרות בידור), אך גם קשרים בין הכתות המקומיות שבהן מתרחשים הדברים הללו לבין רשתות בינלאומיות.
כל אלה, כל המבנים הללו, חופפים שוב לפשע המאורגן, אך גם לתחומים ממשלתיים או צבאיים שבהם נערכים ניסויים בבני אדם.
דוגמה שהזכירה שאנטל פריי היא הקשר לבסיס הצבאי האמריקאי "Dagger Complex" בדארמשטאט, שם חוותה חוויות מסוג זה.
אבל גם קתי אובריאן, למשל, מציינת מספר רב של בסיסים צבאיים בארצות הברית כזירת הפשע, כמו גם מתקנים של נאס"א.
בספרי "Uncle Sam's" אני מנתח את דבריה של קייטי גרובס, המדווחת בסרטונים על חוויותיה ב"מפעל הסנאף", שבו הופקו סרטי רצח עם ילדים.
היא מתארת כיצד ילדים אלה עברו התעללות, עינויים ורצח שיטתיים במתקן תת-קרקעי בטקסס.
לדבריה, המתקן היה בשליטת ה-CIA, המפעילה רשת בינלאומית לסחר בילדים.
"ניסוי תפיסה מרחוק" שהוזמן על ידה אישר ללא ספק את קיומו של מתקן זה.
ולמרות שהצהרות אלו, מלבד "צפייה מרחוק", קשות לאימות, יש לומר שהן תואמות בפרטים רבים את דפוסי הפעולה של ניצולים אחרים; במיוחד
בשילוב עם אלמנטים פולחניים, הקשר צבאי, אך גם שיטות תכנות מורכבות.
במקרים מסוימים, ניצולים שאינם מכירים זה את זה מציינים את אותם מקומות או את אותם מבצעי הפשעים.
במסגרת מחקריי, הגשתי גם בקשה FOIA, כלומר בקשה לקבלת מידע בהתאם לחוק האמריקאי "חופש המידע", ל-CIA.
בבקשה זו ביקשתי לקבל את כל המסמכים הקשורים לקטי אובריאן, הניצולה מ-MK-Ultra שהוזכרה לעיל.
תשובת ה-CIA מעניינת מאוד.
התשובה הייתה: "לא ניתן לאשר או להכחיש את קיומם או אי-קיומם של המסמכים.
קיומם או אי-קיומם של מסמכים אלה מסווגים כרגע כמידע סודי ולכן הם מוגנים מפני חשיפה."
אם בוחנים את התשובה הזו מקרוב, המשמעות היא שההסבר הרשמי הוא:
"ככל הנראה ישנם מסמכים, אך הם אינם יכולים להתפרסם מטעמי ביטחון לאומי."
אחרת, היו אומרים פשוט: "No records found" (לא נמצאו מסמכים). כלומר, "אין כלום".
והעובדה שיש בכלל משהו שקשור לקתי אובריאן היא כבר רמז חזק מאוד לכך שהסיפור שלה אמיתי.
מלבד המישור הפסיכולוגי והטכני, גם הרקע הרוחני-אידיאולוגי ממלא תפקיד מרכזי.
רבים מהעבריינים רואים עצמם כחלק ממסדר שטני או לוציפרי, השואף להשיג כוח באמצעות סבל, מוות וכניעה.
עבורם, טקסים אלה הם יותר מסמלים בלבד.
הם מאמינים באנרגיה או בכוח שניתן להשיג באמצעות הקורבן.
ואמונה זו בדיוק מועברת מדור לדור בתוך משפחות הכתות ומשולבת בתפיסת עולם אליטיסטית:
כלומר, הנבחרים עומדים – מנקודת מבטם – מעל שאר בני האדם, אותם הם גם מפחדים בשל עליונותם המספרית.
כן.
חשוב גם לקחת בחשבון את ההשפעה על הקורבנות, כלומר הקורבנות של מערכות אלה.
הם סובלים מהשלכות הטראומה הקשות ביותר כמו דיסוציאציה מורכבת , פלאשבקים - הוזכרה על
ידי סנדרה ושנטל - של הפרעות חרדה, קומפולסיות.
יכולות להיות מחלות גופניות כתוצאה משנים אלו של התעללות.
ולעיתים קרובות משברי זהות עמוקים.
ורבים מהמושפעים מפתחים אפוא מבנה זהות דיסוציאטיבי זה, כפי שהתכוונו המבצעים.
אז יש להם כל הזמן כל כך הרבה אישיויות פנימיות שהופכות גלויות גם לעולם החיצוני.
אז כשאנחנו מדברים על אלימות טקסית ושליטה במוח – ואני מתקרב לאט לאט לסיומו כאן – זה לא רק על גילוי מקרים בודדים, אלא על
השאלה המרכזית כמה הכוחות האלה יודעים על התודעה האנושית ואיך הם מנצלים את הידע הזה לרעה כדי להשיג מטרה מסוימת.
משמעות הדבר היא הקמת מה שהם מחשיבים כאימפריה עולמית שטנית.
זו הסיבה שחשוב כל כך לערוך מחקר עצמאי על דיסוציאציה ועל תוכניות מבוססות טראומה, וליצור מרחבים בטוחים עבור שורדים.
אבל גם האומץ לעבוד יחד מעבר לגבולות המוסדיים, כי השתיקה רק מגינה על העבריינים.
חשיפה ומודעות הם הצעד הראשון בשבירת המעגל הזה.
עבודתי אמורה גם לתרום להפצה רחבה יותר של מידע על מנגנונים אלה.
התעללות פולחנית אינה סוגיה שולית, אלא השתקפות של מה שקורה כאשר קבוצות מסתוריות ונסתרות מרחיבות בסתר את השפעתן בחברה שלנו.
כן.
זו גם הסיבה שעלינו להסתכל מקרוב, לקחת את הקורבנות ברצינות ולוודא שממצאים אלה יגיעו לציבור הרחב.
בסופו של דבר, זה מאיים על חירותו של כל פרט.
אלימות פולחנית ושליטה נפשית, כפי שכבר באה לידי ביטוי בהרצאה, הם ביטויים של אותו רעיון הרסני:
שאפשר לשלוט באדם, לשבור אותו ולהשתלט על נפשו.
ובכל זאת, כל אמת שמתגלה, וזה ההיבט החיובי של כל העניין, אם אפשר לומר, עושה את המערכת הזו חלשה.
הארה מתחילה במקום שבו אנו מעבירים את הבלתי ניתן לתיאור למילים ולניצולים - כמו סנדרה ושנטל - יש את האומץ להרים את קולם.
ולשם כך, אנו זקוקים לפלטפורמות כאלה. אז, תודה שוב.
ותודה לכל מי שמקשיב, שמוכן להקשיב, אבל גם להסתכל מקרוב ולא לעצום עין. תודה רבה.
כן! תוֹדָה!
תודה לך, מרסל, באמת קישרת את הנקודה הזו תוך דקות ספורות למה שאבי אמר בתחילת הכנס הזה.
הוא בדיוק הדגים, בהתבסס על עשרות שנות מחקר שלנו, כיצד המבנים הסודיים האלה מושרשים בסופו של דבר בשטניזם.
ושמענו מהם שהם רוצים לכונן סדר עולמי שטני.
אבל הם במיעוט.
אנחנו הרבה יותר עדיפים עליהם, לו רק היינו מבינים את זה!
אילו רק האור היה יכול לחדור, כל המיזם הפשע הזה היה קורס. ואנחנו קרובים לעשות זאת.
וזו הסיבה: אם כולכם תפיצו את ההרצאה הזו ואת כל המסר של AZK כך שיתגלה באמת, אז סדר העולם השטני הזה יקרוס.
תודה לכם על מחויבותכם להארה ועל כך שהבאתם את הפרקטיקות האכזריות הללו לאור.
גם הצופים שלנו שואלים את עצמם כעת: כיצד ייתכן שפשעים כאלה לא נחקרים על ידי המשטרה ולא נענשים על ידי מערכת המשפט?
ובשאלה הזו אני רוצה לעבור ל-Uwe Kranz.
Uwe Kranz הוא קצין משטרה, לשעבר חבר מועצה שרים בכיר ונשיא לשעבר של משרד המשטרה הפלילית של מדינת תורינגיה.
הוא היה מומחה לאומי ביורופול.
כמומחה לנושאי ביטחון וטרור, הוא מפרסם בקביעות בכלי תקשורת רבים.
Uwe Kranz נלחם בפשע מאורגן, בקיצוניות ובטרור כבר למעלה מ-50 שנה.
במהלך שירותו, הוא התמסר בעיקר להגנה על ילדים.
זה מתברר כשמסתכלים על תחומי הפעילות בקריירה המקצועית שלו:
הוא היה נציג לענייני נוער, במניעת פשיעה, במאבק באלימות מינית נגד ילדים וכן בסחר בבני אדם ובאיברים ברמה
הלאומית והבינלאומית ובעבודת איגודי מדיניות פלילית.
באתר האינטרנט שלו, Uwe Kranz מפרסם מאמרים, בין היתר, בנושאים של "התעללות מינית בילדים" ו"פיקוח נפש".
כקרימינולוג, הוא מספק תובנות על "מצב עמוק" ומתבונן באירועים אקטואליים בעולם בפרישה.
הוא גם תורם מניסיונו ומהידע שלו כחבר ונואם בסימפוזיון לעיתונות של עמותות ידועות כמו "Axion Resist" ו-MWGFD eV .
אלה הוקמו במטרה להגן על רווחתם של ילדים, חירותם ושלטון החוק.
כאן הוא העביר הרצאות בנושאים כמו פדופיליה, מיניות מוקדמת וסחר בילדים.
זהו כבוד מיוחד עבורי לקבל את פני הפושע המנוסה הזה, אווה קראנץ, כאן לזכייה ה-22 של AZK.
הכבוד כולו שלי.
זה נפלא לארח אותך כאן.
כן, יש לך חצי מאה של ניסיון בחקירות פליליות במאבק בהתעללות מינית בילדים.
עבדת בחזית החקירות הללו כקצין משטרה, אפילו כיועץ שרים בכיר וכראש משרד המשטרה הפלילית של תורינגיה.
זה אומר שמקרים דווחו לך ולאחר מכן חקרתם. אבל מה קרה אז?
הבעיה היא שצריך קודם כל לאסוף את הראיות כדי שהתיק יוכל להגיע למשרד התובע הציבורי ולהתקבל שם,
לעבד אותו מחדש ככתב אישום ולהביא אותו לבית המשפט.
ולצערנו, ישנם פערים רבים, רבים לאורך הדרך הזו.
זה מתסכל כשאתה עוצר מישהו בבוקר ואז נתקל בו שוב אחר הצהריים.
– הדגמתי את זה עם אנלוגיה: נעצר בבוקר, משוחרר בצהריים.
לדוגמה, לעתים קרובות יש לנו את הבעיה שהמשטרה מגיעה לעתים קרובות עם אישום ברצח ואז מתחילה לחקור מקרה רצח.
ואז בדרך לפרקליטות, הרצח הופך לתקיפה שגורמת למוות.
אז, בנסיבות מסוימות, אתה מקבל בסיס משפטי שונה לחלוטין ובעיות שונות לחלוטין.
או, כמו במקרה האחרון, עם כמה אנסים שביצעו אונס קבוצתי ואז יצאו מבית המשפט בשריקות מאושר, כי השופט לא
יכול לשלול לחלוטין ב-100 אחוז שהילדה אולי לקחה חלק.
כאן הדברים מתחילים להיות קצת מפוקפקים.
ויש כל כך הרבה דרכים להפסיק הליכים או להמיר אותם לאשפוז פסיכיאטרי, וכן הלאה.
אז יש פגם איפשהו במערכת, ולצערנו, זה המצב.
יש להתייחס לקורבנות אלה בזהירות ובכבוד.
יש להם את כל הזכות לקבל יחס הולם מצד המשטרה ומערכת המשפט.
תודה על דבריך. את מזכירה גם מה שנקרא "פדופיליה" וקשרים שאומרים שהם מגיעים ל"מעגלים בכירים". מהן תצפיותיך בהקשר זה?
כן, אז בואו נתחיל עם הדברים הבאים: במצגות ה-PowerPoint שלי, אני תמיד משתמש במקרה של דוטרו.
אתה בוודאי מכיר את מקרה דוטרו.
מתעלל בילדים בלגי שרצח אחד עשר ילדים ונתן לשניים לגווע ברעב בזמן שהיו בכלא.
כי הוא שמר הכל בסוד בזמן שהיה בכלא ואז הילדים מתו ברעב. מקרה נורא מאוד.
מספר עדים נפצעו או מתו בנסיבות מפוקפקות, או משהו כזה.
והמקרה הזה של דוטרו כבר הוכיח שכל שכבות החברה היו שזורות במעגלי ההתעללות בילדים האלה.
כך, הדבר הגיע לחוגים הפוליטיים, התרבותיים, הטלוויזיוניים והתקשורתיים הגבוהים ביותר.
המשפט היה שם נרדף לבעיה המרכזית.
בין אם הוא כרוך באפשטיין ובין אם לאו, זה בדיוק אותו הדבר.
במקרה של אפשטיין, יש להם גם קשרים עד לצמרת הפוליטית, תעשיית הבידור, תובעים – מי יודע מה – בכירים ופוליטיקאים.
יש להם אותו דבר עם "דידי" שון קומבס, שגם הוא ידוע. כעת נגזרו עליו ארבע שנים וחודשיים מאסר.
זוהי למעשה הרשעה יחסית לא מזיקה, כי הם פשוט חתכו את כל היבט הפשע המאורגן.
הם אמרו, "נוותר על זה; עכשיו נרשיע אותו רק במקרה אחד של התעללות נגד חברתו או אשתו."
ואז כל התהליך הצטמצם לראיה אחת קטנה.
במקרים רבים, תהליכים כאלה מקוטעים, מקוטעים במכוון.
בשנת 1995, היה לנו מקרה גדול באנגליה. זה כלל את כל המעורבים: פוליטיקאים, התקשורת, דמויות גדולות וכל מיני אנשים אחרים.
התהליך הלך והלך עם השנים, עד שבסופו של דבר לא נשאר דבר.
בסופו של דבר, אלה היו הליכים קטנים – הם מפורקים ומפורקים לנשיכות, אם תרצו, לנשיכות משפטיות, ואז לא נשאר הרבה מהות.
כמובן, עולה החשד שהשפעה מופעלת כאן. אי אפשר להתעלם מכך.
האם גם אתה קלטת את העיקרון הזה - כפי שהוא עבד כעת עם אפשטיין, דוטרו, פ' דידי וכן הלאה - באזור שלך, את העקרונות האלה?
העקרונות זהים בכל מקום, לא משנה באיזו מדינה.
יש להניח כי התעללות מינית זו בילדים, נערות וגברים צעירים מתרחשת ברחבי אירופה ובעולם.
אם בוחנים, למשל, את המרכז הלאומי לילדים נעדרים ומנוצלים (NCMEC) - המרכז האמריקאי לילדים נעדרים ומנוצלים -
היו 50,000 מקרים בגרמניה לבדה לפני ארבע או חמש שנים.
כעת יש לנו 205,000 מקרים מדווחים בשנה.
זה מטורף!
אבל אנחנו אור קטן.
בהשוואה לנתוני NCMEC עבור אסיה, הודו ופקיסטן, אנו מדברים על כמעט מיליונים.
זה מראה בבירור שמדובר בבעיה עולמית, לא רק גרמנית או בלגית.
שמעתי גם שיש הרבה מחקרים רשמיים בנושא התעללות בכתות.
תוכל להסביר בקצרה את הממצאים הרשמיים?
יש הרבה מאוד מחקרים. תאמינו לי, יש אינספור מחקרים, במיוחד בנושא הזה.
בשנים 2020 ו-2021 חיברתי שני מחקרים עבור הפרלמנט האירופי, בהם ריכזתי את כל המידע הרלוונטי.
ושאלתי את עצמי: "אוקיי, מה אפשר לשפר? מה אפשר לפשט? מאיפה בכלל להתחיל?"
- וההפך הגמור קרה.
הוקם מרכז נוסף, מרכז למאבק בהתעללות מינית בילדים. ככה סתם.
עכשיו, בנוסף ליורופול, יש לנו עוד מרכז, וכן הלאה וכן הלאה.
יש לנו קצינים בכל מקום ומחקרים בכל מקום.
בשנת 2011 פורסם מחקר מצוין על יישום הנחיות האיחוד האירופי למאבק בהתעללות מינית בילדים.
הוא הוערך בשנת 2016. זהו מחקר מבוסס היטב.
היה מחקר נוסף של WeProtect.
זה היה גם מחקר טוב; רק היה צריך להמשיך וליישם אותו.
הם פשוט היו חייבים לעשות מזה משהו!
זה נחקר, זה נכתב, וזה היה גם נעים לקריאה, עם תמונות יפות, גרפיקה יפה וכל מה שקשור לזה.
עם זאת, היישום בדרך כלל משאיר הרבה מקום לרצוי.
לכן, לא רק שיש חוסר במחקר על הצד האפל של הפשיעה, אלא גם חוסר רצון פוליטי לטפל בבעיות אלו באופן אינטנסיבי.
הבעיה היא פחות חוסר חוקים, אבל בהחלט לא חוסר מחקר.
לא, אתה חייב לעשות את זה! אתה צריך לעשות את זה ולרצות את זה!
אתה גם מדבר הרבה על חינוך מיני לגיל הרך בגני ילדים ובבתי ספר. מה אתה יכול לומר על זה?
כן, ובכן, חינוך מיני בגיל הרך הוא תחום מיוחד שעניין אותי במיוחד, שכן הוא פותח על ידי ארגון הבריאות
העולמי (WHO) יחד עם "המרכז הפדרלי הגרמני לחינוך בריאותי".
מאז ה-13 בפברואר השנה (2025), הוא נקרא "המכון הפדרלי לבריאות הציבור".
יש לה אפילו יותר זכויות, אפילו יותר הזדמנויות, היא יכולה לעשות אפילו יותר, במיוחד בכל הנוגע להגנת האקלים.
ושני אלה ניסחו במשותף את ההנחיות הללו ל"חינוך מיני" של ילדים צעירים.
הרעיון הבסיסי מאחורי זה הוא שילד - מכיוון שניתן להפיל אותו עד הלידה, זה צד אחד - מיד לאחר הלידה
הילד הזה מתואר כיצור מיני שניתן להתעלל בו בכל עת.
וזה כל כך מטורף, שאתם אפילו לא יכולים לדמיין.
והחלק הגרוע ביותר הוא שהנחיות BZgA הללו מבוססות על ממצאים מדעיים של ארגון הבריאות העולמי.
עכשיו בבקשה תסתכלו על הממצאים המדעיים ותראו מאיפה זה מגיע. זה מגיע מקינזי.
האיש שכתב את דו"ח קינסי הידוע לשמצה על שחרור גברים ונשים בשנות ה-60.
מאותו רגע ואילך, המצב החמיר בהתמדה.
המושג של חופש מיני כבר נטבע באותה תקופה.
אדישות כלפי ילדים ויחסים מיניים איתם אפשריים, נפוצים ומותרים.
נעשה שימוש בשפה גסה. והאיש הזה, קינסי, ערך סדרה של ניסויים.
ושמעתי על מספר ניסויים שבהם ילד בן ארבע עבר התעללות במשך 24 שעות כדי להשיג 27 אורגזמות.
רק דמיינו. הוא תיאר אורגזמה בכל פעם שהילד צורח, בוכה או מתפתל – עינו ילד בן ארבע במשך 24 שעות עד להתרחשות תגובה
פיזית כלשהי – ואז הגדיר את התגובה הפיזית הזו כאורגזמה.
ואז היו כאלה שעשו זאת, שהתעללו בילדים; חלקם היו סרסורים, אחרים היו אסירים משוחררים.
אתה צריך לחקור ולסנן את כל זה.
ואז אתה שואל את עצמך: "שלום, מה זה? ידע מדעי?"
זוהי התעללות בוטה בילדים, אלימות מינית בוטה נגד ילדים תחת מסווה של מחקר.
אז היו לו תלמידים מתאימים.
קינסי היה הבא בקנטלר. היה את דוח קנטלר.
ואז היה סיאלרט. ולאחרונה, עוד אחד.
כולם מגיעים מאותו מחנה אידיאולוגי.
אתה צריך לזכור את זה. קינסי התחיל את זה.
לאחר מכן הם השתלטו על האוניברסיטאות, המכללות למדעים שימושיים ומוסדות הכשרה ייעודיים.
ועכשיו דורות של פסיכולוגים חברתיים כאלה, פסיכולוגים תרבותיים, וכל האחרים... מפוטרים בזה אחר זה ותופסים משרדי שירותי
רווחה ורשויות בתי ספר בכל מקום, ממשיכים לעבוד ברוח הכשרה זו.
מדהים!
לדעתי, זה פשוט מורכב.
לאחר מכן נבחן מה קובעות ההנחיות הללו – מינקות ועד גיל ארבע, ילד חייב ללמוד גירוי עצמי מיני. מינקות ועד גיל ארבע!
אני כמובן תוהה, איזה מחנך עושה את זה ואיך הוא עושה את זה?
ולאחרונה יש לנו 17 מעונות יום בשוואביש הול שמקימים כעת אזורים אישיים לחקר הגוף במרכז.
ההורים היו המומים לחלוטין!
הם לא ידעו על כך דבר. הם לא קיבלו שום מידע.
אם זהו חינוך מיני לילדי גן, אז זה בעצם לא יותר מהרס המשפחה.
זהו הרס המשפחה.
ליבת המדינה, תא הביצה של המדינה, הוא למעשה מערכת יחסים משפחתית בריאה.
יש אבא, יש אמא, יש ילד, זה הכל.
יש שני מגדרים, נקודה. זה הופך אותי לימין קיצוני.
אני יודעת את זה. אבל יש משהו אפילו טוב יותר, כלומר מה שמוניקה גרובר אמרה פעם:
"וכשיהיו לנו הורה 1 והורה 2, בקרוב יהיו לנו קרקס 1 וקרקס 2 כסבים וסבתות."
"אולי גם זה יגיע?" זו כמובן בדיחה, אבל העובדה היא שזה מוריד את האנושיות מכל העניין.
כן, בדיוק.
זו כבר לא רמה אנושית, ובוודאי שלא כבוד - במיוחד לא עבור הילד.
לילדים יש כבוד. יש לכבד את זכויותיהם.
ולמעשה יש להתייחס לילדים כאל סובייקטים משפטיים, לא כאל חפצים שאפשר פשוט לזרוק ולהסיר.
כן! תודה על ההסבר.
אז הייתה רק גישה חיובית אחת בכל הפרשה הזו.
זו הייתה אוניברסיטת בילפלד.
הם ערכו מחקר בקנה מידה גדול על קינסי, קנטלר ואחרים כמוהם וגילו שמדובר בהתעללות בילדים באופן גורף, התעללות מינית.
זה היה ארגון פשיעה ביותר שהתפשט כעת בכל המוסד החינוכי שבו הוכשרו פסיכולוגים חברתיים, פסיכולוגים, מנהלי בתי ספר וכדומה.
וזה ממשיך. אז זה קורה יותר ויותר לעתים קרובות.
וזאת הסיבה שלא מפתיע לקרוא במגזינים להורות כיום שזה נורמלי לחלוטין שילדים יטופלו ויחונכו באופן כזה שמגע מיני צפוי מגיל שש עד תשע.
והם מגששים פיזית זה את זה ויוצרים בסתר פינות חיבוק קטנות בכל מקום שבו הילדים יכולים לסגת.
זה רק עוד משחק שמשחק לידי העבריינים.
כן... אני מצטער, אין לי חדשות טובות.
אלה רק חוויות שליליות שחוויתי.
באמת נלחמתי כמעט כל חיי כדי להפוך אלימות מינית נגד ילדים לעבירה פלילית.
ובשנת 2021, אחרי שנים של מאבק, סוף סוף, סוף סוף הושג בגרמניה שזה סווג כעבירה פלילית.
וזה נמשך מ-2021 עד 2024. ואז הגיע מר בושמן, כפי שכונה אז, שר המשפטים הליברלי, והפך את זה.
עכשיו זה שוב עוון.
אז זה גם לא ניצחון גדול.
לכן, כל ההסברים שמשרד המשפטים משתמש בהם כדי להצדיק ביטול עבירה פלילית זו הם, לדעתי, בושה.
כן, זה באמת בושה.
תודה רבה על מסירותך לילדים, ומעל הכל, על כך שהבאת את העוולות הללו לאור.
זה כל כך חשוב.
זה חייב לקרות.
תודה שלקחת את הזמן, למרות שאת כרגע בנסיעה.
ההצהרות שלך באמת עזרו לנו להבין טוב יותר את הנושא הזה.
אנו מאחלים לך כל טוב בעבודתך העתידית, אפילו בפרישה.
את עדיין עסוקה לחלוטין!
תודה על עבודתך הפנטסטית בהעלאת המודעות. אנחנו אוהבים אותך!
תודה.
אני מצפה לראות אותך בפעם הבאה! אני בהחלט אהיה שם!
כן, את תמיד מוזמנת!
כעת אנו פונים ללוחם חסר פחד נוסף שמסור למאבק בחטיפת ילדים, התעללות פולחנית וסחר בילדים. שיהיה!
סבין מקניל למדה מדעי המחשב ומתמטיקה ועבדה במשך 15 שנים ב-CERN .
לאחר מכן, היא עבדה כמארגנת אירועים, מעצבת תוכנה, מוציאה לאור אתרים ואמנית מתמטית.
בלונדון, היא התנדבה כ"חברת מקנזי", סוג של ייעוץ משפטי לאנשים מן השורה.
באמצעות עבודתה זו, היא באה במגע עם קורבנות של התעללות פולחנית וגניבת ילדים שלא קיבלו עזרה, אלא נזק, ממערכת המשפט.
סבין מקניל החלה לפרסם מקרים אלה באינטרנט.
היא הקדישה את עצמה לסיוע לילדים שנלקחו מהוריהם על ידי המדינה ואף העלתה את הנושא בפרלמנט האירופי.
"זו הסיבה שאנחנו כאן היום. אנחנו כאן כדי לזעוק לעזרה. יש ילדים שצועקים כדי שישמעו אותם. אם
אתם לא שומעים את הילדים האלה צועקים, מי ישמע?"
בסך הכל, היא תמכה בכ-50 מקרים של גניבת ילדים.
הידוע ביותר היה "מקרה המפסטד", שבו פרסמה סרטוני עדות של הילדים אליסה וגבריאל.
בסרטונים אלה, הילדים העידו שאביהם ארגן כת שטנית שהתעללה ורצחה ילדים באופן קבוע.
בעדותם, הילדים הצהירו כי אביהם ארגן כת שטנית שהתעללה ורצחה ילדים באופן קבוע.
הם גם תיארו כיצד אביהם הוביל את ידיהם ברצח תינוקות.
"אבינו מאמן אותי ואותנו לעשות זאת כי אנחנו לא יכולים לעשות זאת בעצמנו. אנחנו לא חזקים מספיק כדי לכרות את ראשו של תינוק. הוא
רק צריך להחזיק את הסכין ולשים את ידו על שלנו ולעזור לנו לכרות את ראשו של תינוק כי הוא לומד איך. הוא מלמד אותי ואת גבריאל."
למרות הצהרות אלה, בית המשפט לא הרשיע את האב. במקום זאת, הם הוציאו את הילדים מהאם והעניקו לאב משמורת בלעדית.
אותו שופט וידא מאוחר יותר שהאב, שהואשם בהתעללות, לא יורשע בתיק הסקוטית הולי גרייג.
עם זאת, היו הקבלות לתיק המפסטד לא רק עם השופט אלא גם עם העבריינים.
גם לאחר פסק הדין בהמפסטד, סבין נותרה פעילה, אספה עשרת אלפים חתימות לעתירות ותיעדה ראיות.
היא גם פרסמה את רשימת 175 העבריינים שאספה האם.
דבר זה הפעיל לחץ על העבריינים, ובסופו של דבר הם הגישו נגדה כתבי אישום פליליים.
אפילו לאחר פסק הדין בהמפסטד, סבין נותרה פעילה, אספה עשרת אלפים חתימות לעתירות ותיעדה ראיות.
היא גם פרסמה את רשימת 175 העבריינים שאספה האם.
דבר זה הפעיל לחץ על העבריינים, ובסופו של דבר הם הגישו נגדה כתבי אישום פליליים.
בגיל 73, היא נידונה לאחר מכן למאסר ממושך של תשע שנים וגורשה לגרמניה לאחר כארבע שנים.
רבים מאתרי האינטרנט שלה נסגרו.
למרות ההטרדות שסבלה בכלא, סבין לא ויתרה:
היא ממשיכה לתמוך בפעילים אחרים במאבק נגד התעללות בילדים וסחר בילדים.
שלום, שלום סבין. אני שולחת לך חיבוק!
היי, לויס. תודה שרצית לשמוע ממני.
כן, איזה כבוד שאנחנו יכולים לדבר איתך היום בכנס ה-22 של AZK!
תמכת בקורבנות רבים של התעללות פולחנית שטנית ואף עזרת לחלקם להשתתף בסרטים שלי.
פגשת אמהות בכלא שילדיהן נלקחו.
נלחמת למען האמהות הללו וממשיכה להילחם כמו לביאה למען האמהות והילדים הללו.
אנא ספרי לנו בקצרה על החוויות שלך!
כן, זה קשה כי אני לא יודעת מאיפה להתחיל.
הקורבנות הראשונים שפגשתי לא היו קשורים כלל לילדים.
הם היו גברים בבית הלורדים , שם ארגנתי אירועים.
ראשונים הגיעו הקורבנות מבנקים ובתי משפט.
ואז, בדרך כלל, הגיעו נשים, ואז הגיעו הילדים האלה שדיווחו על הגרוע מכל.
ולפני כן, הכל היה כל כך נורא.
לעולם לא אשכח איך עובדת סוציאלית רומנית טענה שזה לא חל על משפחה פורטוגזית עם חמישה ילדים, מה שהיא - נניח - סליחה.
וזה היה כל כך פתטי וכל כך אידיוטי וכל כך צבוע.
את פשוט לא יכולה לעמוד מהצד ולעשות משהו.
אם הייתי מספרת לך על החוויות שלי, אולי הגרוע ביותר היה השיחה עם אישה שקיימה את מה שנקרא "פגישת פרידה" שלה עם התינוק שלה.
ואז הייתה לה פגישה אחרונה כביכול לפני שהתינוק נלקח.
זה פשוט צבוע בצורה מדהימה.
וזו הצגה, זה גרוטסקי.
כן, אני אפילו לא יודעת באילו מילים להשתמש.
אז קשה לומר מה החלק הכי גרוע.
איך מסווגים פשעים? לפי מספר הילדים?
לפי האכזריות שנגרמה לילדים או להורים?
לפי החוויה הנוראית לחלוטין של להיות כלוא, שבה מה שנקרא שוטרים פשוט מנצלים לרעה את כוחם כי יש להם את ההזדמנות והם עושים הכל
חוץ ממה שהם אמורים לעשות, מה שמטיפים לו ומה שדורשים, תיאורטית.
זה כל כך נורא שאפשר באמת לפרש, לתרץ ולהסביר את הכל רק באופן אינטלקטואלי.
סיפרת לי גם על אמא שלקחו לה ארבעה ילדים והחמישי הוחזר מהכלא.
ובכן, ראיתי אותה כשהייתה בהריון בכלא.
ברגע שהיא הייתה בחוץ, היא שלחה לי אימייל - כי יש את שירות "שלח אימייל לאסיר" - כדי לומר שלקחו גם את התינוק שלה.
גם החמישית? כן. אוי ואבוי.
עד מקרה המפסטד, המקרה הגרוע ביותר היה משפחה ניגרית עם שבעה ילדים.
כל הילדים נלקחו.
באמצעות הליכים אידיוטיים אלה בבתי משפט לענייני משפחה, שנשמרים בסוד.
אז אסור לעיתונות להיכנס. וזה קורה כבר עשרות שנים.
והילד השביעי נולד בכלא.
וגם הייתי בקשר עם האם האמריקאית שהייתה בתא הסמוך, שילדה נשאר בלונדון.
ואחרי שגורשה, למרות כל העזרה שלי.
האישה האמריקאית חוותה בדיוק את מה שחוותה האישה הניגרית.
וכפי שאמרה העובדת הסוציאלית: "כן, לעולם לא תראה אותו שוב."
והחלק ה"נהדר" היה שהבת הבכורה במשפחה עברה התעללות על ידי בנה של משפחת האומנה.
הבת הבאה סיפרה לאמה שהיא תמיד נדחקה לאירועים אפלים בערבים, שבהם נכחו רק גברים.
והבן הצעיר שאל את אמו מהי פדופיליה.
ומה קרה אחר כך כשהיית בכלא?
ובכן, כשהייתי בכלא, פרסמתי את העצומה.
והיו לי 16,000 חתימות ויותר.
וגם היו לי מעל 100,000 צפיות באתר האינטרנט שעשיתי לילדים.
בניתי אתרים אישיים למקרים הגרועים ביותר.
וכך הפכתי למפורסמת יחסית.
וזו התיק עם כל הכרטיסים שקיבלתי, בהם השתמשתי כדי לקשט את קיר התא שלי.
מעולם לא הצלחתי להכין מהם שרשרת.
אבל כמובן, לא רציתי לזרוק אותם.
אה, סבין, אנחנו כל כך שמחות שקיבלת את התמיכה הזו, ותמשיכי לקבל אותה.
זה זעזע אותי לחלוטין לראות ממקור ראשון איך לוקחים תינוק.
הרשי לי להראות לך בקצרה.
"אז, יש לך בדיוק אפשרות אחת כרגע.
אתה צריך למסור אותו לפרמדיקים ואז תוכל להמשיך בשמחה בדרכך עם החברים והמשפחה שלך שנמצאים שם בחוץ.
או שאני אקח אותו ממך ואתה תלך לכלא.
אתה צריך לקבל את ההחלטה הזו. אתה צריך לקבל אותה עכשיו."
"אני לא הולך לתת לו ללכת."
"בסדר. בסדר.
בבקשה תן לו ללכת כדי שהוא לא ייפגע, בסדר? בוא הנה רגע. בסדר."
"שחררתי אותו. שחררתי אותו!"
"לא, היא הולכת לכלא."
"רק רציתי להגיד שאני לא יכול, אבל בכל זאת שחררתי אותו."
"שימי את הידיים מאחורי הגב."
"הם סגרו את דלת האמבולנס. זה היה הדבר האחרון שראיתי."
"הם חוטפים את הנכד שלי."
"לא, תיכנס למכונית. תיכנס למכונית. הכל בסדר."
"אני רוצה להיפרד." "זה בסדר. תיכנס למכונית."
"אני רוצה להיפרד." "אתה רק מחמיר את המצב."
"כל ילד שווה בערך מיליון דולר למדינה."
אז זה הסבא של התינוק.
זה כל כך לא הוגן וכל כך נורא.
כלומר, "הם פשוט עושים את העבודה שלהם", נכון?
זה אותו דבר כמו תחת הנאצים, ככל שניתן לראות.
הם פשוט ממלאים פקודות והפכו להיות כל כך רובוטיים.
אין להם רגשות משלהם.
הם כבר לא יודעים מה נכון.
כן. זה מגיע מלמעלה. כל מבצע סחר הילדים הזה נתמך.
את יכולה לאשר את זה?
כן, כן, מלמעלה, בכל רמה.
עובדים סוציאליים לא יכולים לעשות את זה בלי המשטרה.
המשטרה לא יכולה לעשות את זה בלי בתי המשפט.
כן. את עדה שחוותה את כל זה ממקור ראשון.
את יכולה להגיד את זה שוב.
כן, אנחנו באמת רוצים להודות לך מאוד על המחויבות שלך לאמהות ולילדים האלה.
יצרנו פלטפורמה, Vetopedia, שבה האמהות האלה יכולות לרשום ולתעד את הסרת ילדיהן.
כדי שנוכל להבין טוב יותר את המערכת שמאחוריה.
נשמח כמובן אם תוכלי להפיץ את הבשורה ולהפיץ אותה ברשת שלך, סבין היקרה.
כן, זה מדהים מה שאת עושה. זה פשוט פנטסטי. תודה שהקשבתם.
כן, תודה רבה על המסירות שלכם לאמהות ולילדים האלה! זה באמת נפלא.
בהחלט נפיץ את הבשורה, סבין מקניל היקרה. ואנחנו אוהבים אותך.
תודה. אני מודה גם לכולכם. יש לי כבוד עצום לכל מה שעשיתם ועושים. והערצה.
כן. את ממש שם איתנו. את כל כך חסרת פחד ואמיצה. זה מדהים.
האם יש משהו שתרצי לומר לקהל ב-AZK? משהו בכלל?
ובכן, AZK עוסק בצנזורה.
ואני רק מקווה שמה שקרה לי עם כל העבודה שהעליתי לרשת לא יקרה לאף אחד אחר.
זה גרם כל כך הרבה נזק לי ולקורבנות.
הצנזורה פשוט עברה לתחום הדיגיטלי.
וזה נורא, נורא, נורא מה שקורה.
אבל באופן כללי, אי אפשר אפילו לדמיין את זה. לא רוצים להכיר רגשות וחוויות שליליות.
כן, נכון? כל האתרים שלך פשוט הוסרו מהאינטרנט.
כל עבודתך למען הקורבנות הושמדה ונמחקה. זה כל כך נורא. למרבה הצער, כן.
אבל זה יתגלה, זה יתפרסם, סבין היקרה.
וכל AZK מוודא את זה. נכון?
וכל AZK (התאחדות הילדים והנוער הגרמנים) מוודאת זאת. נכון?
כן!
סבין כבר בת 81 וסבלה כל כך הרבה בחייה.
זה היה ממש טוב עבורה להיות מסוגלת לשתף את כל זה איתנו.
וגם זה באמת נגע בי.
ועכשיו אנחנו רוצים לעבור למקרה נוכחי שנרשם ב-Vetopedia, כלומר זה של קורין איולי.
ילדיה נלקחו. בואו נגלגל את הסרטון!
Vetopedia נותנת לאנשים קול כאשר רוצים להשתיק אותם.
זה קורה לעתים קרובות, במיוחד עם ילדים שנלקחים לטיפול.
אימהות חד הוריות, בפרט, נותרות לפעמים ללא מילים על ידי מערכת המשפט שחטפה את ילדיהן במלוא העוצמה.
על פי נתונים סטטיסטיים רשמיים, בממוצע 100 ילדים מופרדים מהוריהם מדי יום בגרמניה לבדה.
וטופדיה נותנת להם כעת את ההזדמנות לפרסם את טענותיהם.
אחת האמהות שניצלה הזדמנות זו היא קורין איולי.
קורין איולי היא שוויצרית.
בשנת 2019, שתי בנותיה נלקחו ממנה בכוח.
שמונה אנשים, כולל שוטרים ועובדי הרשות להגנת ילדים ומבוגרים (KESB), נכנסו לדירתה והכניסו את הילדים לבית ילדים.
אביהם של הילדים, שממנו קורין איולי נפרדה, הגיש נגדה כתבי אישום.
האישומים התבססו על האשמות חסרות בסיס, שכולן הופרכו על ידי מומחים.
עם זאת, עד היום, מערכת המשפט השוויצרית, בכל הערכאות, התעלמה מהראיות הבלתי ניתנות להפרכה ותמכה באב,
שמנסה לדחוק את האם לפינה באמצעות הליכים פליליים.
זה בא בעקבות שינוי בהתנהגותן של הבנות כלפי אביהן בזמן שעדיין גרו איתו ועם אמם.
הן סירבו לכל מגע פיזי והגנו על עצמן מפני חיזורו באמצעות גירוד, נשיכה ומכות.
במקביל, האב פיתח נטיות פדופיליות.
אירועים אלה הניעו את קורין איולי להיפרד מהאב.
לאחר מכן הוא דיווח עליה בגין סיכון ילדים.
אף אחד לא התייחס לנטיות המדאיגות של האב ולא ערך חקירות כלשהן.
להיפך. המטפלת בבית הילדים הגיבה:
"גם אם אב מתעלל בילדיו, הם עדיין אוהבים אותו", ו"לרוב הגברים יש פנטזיות פדופיליות; זה לעתים רחוקות מוביל לפעולה".
מטפלת זו היא כעת בת הזוג החדשה של האב.
בשנת 2021 היא קיבלה צו הרחקה האוסר על קשר עם האם, שנשאר בתוקף עד היום.
לאחר מכן, שופט בית המשפט ביטל את זכויות המשמורת של האם והעביר אותן לאב.
בספטמבר 2024, האב עבר לשוודיה עם בת זוגו החדשה ושתי הבנות.
עד היום, קורין איולי נלחמת על זכויותיה כאם.
היא מעלה את המודעות וחושפת את התחבולות העומדות מאחורי הוצאת ילדים בלתי חוקית.
ניתן למצוא מידע נוסף באתרי האינטרנט שלהם www.kinder-zurueck-nach-hause.ch ו-www.MamaLoveCollection.com
שלום, קורין יקרה.
שלום, לויס יקרה.
את ממש חסרת מילים כשאת שומעת דבר כזה. איך דבר כזה יכול לקרות?
PAS נוסדה על ידי ריצ'רד גרדנר, שהיה בעצמו פדופיל.
PAS טוענת שאם ילד דוחה את אביו במהלך פרידה הורית ו/או אפילו מדבר על התעללות מינית מצד האב - על פי PAS - הילד משקר.
האם מניפולציה את הילד בדרך זו.
הקשר בין אם לילד קרוב מדי, כמעט סימביוטי, ולכן יש להוציא את הילד ממשמורת האם, להעביר אותו לאב, ולנתק כל קשר עם האם.
המקרה שלנו מכיל את כל המרכיבים של PAS. הנושא הפדופילי בצורת פנטזיות פדופיליות.
עם זאת, PAS מיושם גם כאשר ישנן ראיות חד משמעיות לאונס ילדים על ידי האב.
חשוב להבין שהיקף אונס הילדים הוא מפלצתי.
במיוחד בתוך משפחות, כלומר שוב ושוב, לאורך שנים.
אנו יודעים גם שמתוך כל אלף האשמות של התעללות בילדים, רק שתיים הן מפוברקות.
זה היה מחקר של משרד המשפטים הצרפתי.
אז המיתוס שאימהות בודה התעללות מתגלה כאסטרטגיה ברורה להגנה על מבצעי התעללות.
אה, אני מבינה. ​​אז, האם אפשר באמת לומר ש-PAS הוא סוג של מגן לאנסים של ילדים?
בדיוק, זהו.
אמהות וילדים מוצגים כשקרנים, מושתקים, ואנחנו נקלעים למלכודת של טענה שמדובר במקרה אינדיבידואלי.
אבל אנחנו רחוקים מלהיות מקרים בודדים.
אנחנו מכירים את אותם ביטויים ומילות מפתח סטנדרטיות בחוות דעת של מומחים ובצווים ביקורתיים ברחבי העולם.
ואנחנו גם צופים באותו טרור בירוקרטי בינלאומי נגד אמהות שמנסות להגן על ילדיהן.
התעללות פסיכולוגית (PAS) והסרת ילדים בלתי חוקית זו גורמות לטראומה קשה אצל ילדים ואמהות, שלעיתים מובילה לדיסוציאציה.
כאילו שזה לא מספיק, ציד מכשפות של ממש מתנהל נגד אמהות שמנסות להגן על ילדיהן, בכל הרמות:
מקצועיות, חברתיות, כלכליות, ואף מובילות לחוסר בית.
כי ממה העבריינים נמנעים פשוטו כמשמעו כמו שהשטן נמנע ממים קדושים?
ראשית, מדובר בילדים עם קשרים בריאים שמספרים לאמהותיהם על התעללות פוטנציאלית, ושנית, כמובן, אמהות ששורדות את
הוצאת הילדים הללו, יוצרות קשרים ומדברות עליהן. בפומבי.
תפנית שטנית מתרחשת כאן.
ואנחנו צריכים להפוך את זה שוב לימין.
הם רוצים שנשתוק, אז אנחנו מדברים.
הם רוצים שנמות, כדי שלא ניתן להם להוריד אותנו.
כן. טוב מאוד.
זה די תובעני, בכל אופן.
וזה עניין של למשוך את עצמך למעלה על ידי הנעליים שלך כל יום.
כמובן, האהבה לילדים שלך עוזרת עם זה.
ואז מגיעה עזרה. ואנחנו תלויים בעזרה הזו.
כן, תודה רבה. הרשו לי לסכם איך אני מבינה את זה:
PAS הוא מבנה תיאורטי שניתן למראה של תוקף מדעי.
זה נוצר על ידי עבריין כדי לפגוע באמינות הקורבנות, כדי להגן על עצמו ועל עבריינים אחרים.
זה נשמע לי מאוד מוכר, כי אנחנו מכירים את אותו הדבר מ"קרן תסמונת הזיכרון הכוזב".
אז, העניין עם זיכרונות כוזבים, שהכל לא בסדר.
האם יש קשרים בין PAS לבין FMS (תסמונת זיכרון כוזב)?
בהחלט. ריצ'רד גרדנר, כפי שאמרתי, ממציא PAS, היה בעצמו פדופיל.
ההורים שייסדו את "קרן תסמונת הזיכרון השקרי" היו הורים שהואשמו בהתעללות פולחנית על ידי ילדיהם.
יש חפיפות נרחבות בין שתי הסוגיות.
ואנחנו יודעים על מקרים מקומיים ובינלאומיים של הוצאת ילדים בלתי חוקית המבוססת על PAS, שבהם הילדים נלקחים מאימותיהם, מוצבים
אצל אבותיהם, ואז נלקחים על ידי האבות לטקסים אלה ועונים שם.
אז ריצ'רד גרדנר, המייסד הזה, מת כעת, ו"קרן תסמונת הזיכרון השקרי" פורקה.
ובכל זאת, עד היום, הם עדיין שולטים בהליכים המשפטיים הללו הנוגעים לפדופיליה ולהתעללות פולחנית.
איך זה שזה נמשך בעקשנות כה רבה?
PAS שואפת למנוע פדופיליה מלהיחשף.
קרן תסמונת הזיכרון השקרי רוצה למנוע חשיפת רשתות שטניות.
אנו מתמודדים עם מהותו של הרוע.
אם שני התחומים הללו יקרסו, השאר - ובשאר אני מתכוון לפיננסים, תרופות, תקשורת, חינוך וכו' - ייפול מעצמו.
וזו הסיבה שעלינו לאחד כוחות ולהילחם נגד פדופיליה ובהסרות בלתי חוקיות של ילדים.
זהו ראשו הנצחי של ההידרה.
ברגע שהוא נחתך, הוא מובס.
כן! מחיאות כפיים! טוב מאוד!
תודה שאת עומדת איתנה כמו סלע בגלים.
תודה רבה לך, לויס. ושתהיה לך AZK נהדר!
תודה, תודה. אני רוצה עכשיו למסור את רשות הדיבור לאישה שעמדה איתנה כמו סלע בגלים במשך 30 שנה.
וזו אנדריאה כריסטידיס. בואו נתחיל!
ד"ר אנדריאה כריסטידיס היא לוחמת למען אמת וצדק - עבור ילדים והורים.
היא פסיכולוגית המתמחה בפסיכולוגיה קלינית, חינוכית ונוירופסיכולוגית, כמו גם
בפסיכולוגיה פלילית ומשפטית ובטיפול התנהגותי.
בתפקידה כעדה מומחית עצמאית, היא סקרה למעלה מ-1,000 תיקי משפחה כדי לקבוע האם שירותי הגנת הילד היו מוצדקים בקבלת ילדים לטיפול.
בעשותה כן, היא חשפה דוחות מוטים, חתימות מזויפות, שימוש לרעה בנתונים, אבחנות שווא, שחיתות
ממשלתית, רישומים מזויפים, הוצאת דיבה והפצת מידע כוזב.
היא גם נתקלה במקרים של התעללות פולחנית שטנית.
בשל מחויבותה הנרחבת, היא התמודדה עם מכשולים רבים כבר מההתחלה.
לדוגמה, נעשו ניסיונות לשלול את תאריה המקצועיים.
הוגשו נגדה למעלה מ-80 אישומים פליליים, שכולם בוטלו בהצלחה.
ד"ר כריסטידיס חושפת התעללות מוסדית במערכת הגנת הילד בגרמניה, תוך ניצול ילדים במגוון דרכים.
כדי להתמודד עם זאת, היא ייסדה את האגודה "Axion Resist" בשנת 2024.
אגודה זו מורכבת ממומחים ברפואה, פסיכולוגיה, חינוך, משפטים, קרימינולוגיה, ביולוגיה ו-IT, ופועלת למען
הגנה על ילדים ובריאותם, כמו גם למען חופש ושלטון החוק.
שיתוף פעולה זה מאפשר שילוב יעיל של המומחיות של הדיסציפלינות השונות.
ד"ר אנדראה כריסטידיס ובעלה מכהנים גם בדירקטוריון של MWGFD , ארגון המוקדש לקידום הבריאות והרווחה החברתית של האוכלוסייה.
היי אנדראה! נהדר שאת כאן!
נשמח לשמוע ממך כמה עובדות על סחר בילדים ולקיחת ילדים לטיפול רפואי.
אתה המומחה המוחלט בתחום הזה.
נשמח לשמוע על החוויות שלך.
אתה מעביר הרצאות שאפשר להקשיב להן שעות. יש לך כל כך הרבה מה לומר.
היום יש לך רק 20 דקות, אני מאחל לך בהצלחה בסיכום!
תודה שאירחת אותי כאן, והבנתי שאני כבר מכירה חלק מהדוברים וערכתי איתם סימפוזיונים או ראיונות.
למרות זאת, זה ריגש אותי שוב. אני פשוט אתחיל לדבר על איך המדינה יכולה להגיע לילדים רבים כל כך.
ואתחיל בכמה נקודות.
נקודה ראשונה - ההקדמה: האופי הכפול של הגנת ילדים.
גרמניה נחשבת למדינת חוק, מקלט בטוח לילדים.
אבל המציאות מציירת תמונה שונה לחלוטין.
בסוף שנת 2023, כ-215,000 ילדים היו באומנה - בבתים, משפחות אומנה או מוסדות רווחה לנוער.
בשנת 2024, כ-190 ילדים הופרדו מהוריהם מדי יום.
בכל שנה, נפתחים כ-148,600 הליכי משמורת וביקור - עד 86,000 ילדים מעורבים ולכודים במאבקים משפטיים סותרים ביותר.
במקביל, העלויות לכל תיק עולות: הן כבר עלו על 12,000 אירו בשנת 2016 - והן גבוהות משמעותית כיום.
ההוצאות השנתיות הכוללות על השמת ילדים מחוץ לבית מסתכמות ב-8 מיליארד יורו.
הגנה על ילדים הפכה מזמן לעסק של מיליארד יורו.
אבל מאחורי החזות הזו מסתתרים אלימות מוסדית, אינטרסים כלכליים וכשלים מבניים.
נקודה שנייה: ד"ר ריינר פולמיך ערך עבודת חקירה בעלת טווח עולמי.
עורך הדין בעל שם עולמי זה, ריינר פולמיך, נודע למיליונים דרך ועדת הקורונה.
משימתו: לחשוף עוולות פוליטיות וחברתיות.
הוא גם דיווח על סחר בילדים, התעללות מינית מוסדית ושחיתות בסוכנויות ממשלתיות.
אבל כאשר פולמיך רצה לחקור את אסון השיטפונות בעמק אר בוועדת הקורונה - שם, לדברי תושבים רבים, נמצאו גולגולות
של תינוקות שנשטפו, וזה כמובן אינדיקציה להתעללות פולחנית - החל מאבק כוחות שהשתרע הרבה מעבר לגרמניה.
נקודה זו הובילה גם לעובדה (כי היא כבר הוזכרה מספר פעמים היום) שאנשים אחרים שטענו שהם רוצים לחקור - לא רק ד"ר ריינר פולמיך, אלא
גם, למשל, מקס אדר, שנמצא כעת במעצר טרם משפט ועדיין לא הואשם. אדר ייסד את GSG 9 והיה פעיל מאוד בתחום זה, ואחרים הקשורים למה
שנקרא קבוצת הנסיך רויס ​​- אני מאמין שהיו מעורבים 26 אנשים - עדיין נמצאים במעצר טרם משפט כיום. שניים מהם מתו מאז.
ב-5 בספטמבר 2022 הוגשה התלונה הפלילית חסרת הבסיס נגד ד"ר פולמיך.
התלונה נכשלה, אך בית המשפט פתח אז בכתבי אישום משלו.
דפוס מוכר לחוקרים רבים - מי ששואל שאלות לא נוחות הופך בעצמו לתיק.
מאוחר יותר, ד"ר ריינר פולמיך, ICIC.law (https://icic.law/), פורטל מידע בינלאומי.
ראיונותיו - למשל, עם קאלין ג'ורג'סקו ב-22 בדצמבר 2022 ועם קאתי אובריאן ב-20 באוגוסט 2023 - הגיעו לקהל ברחבי העולם.
קאתי אובריאן, כפי שמרסל פולטה כבר הסביר היום, הייתה קורבן להתעללות פולחנית. היא הייתה מעורבת גם בתוכנית
MKultra הזו כ"נבדקת ניסוי" - כך הייתי רוצה לנסח זאת.
כעת אני מגיעה לנקודה שלוש: מקרה התעללות בברלין - כאשר המערכת נכשלת.
במרכז המקרה עומד ילד בן ארבע שמספר לאמו על התעללות אוראלית ואנאלית מצד אביו.
רופא ילדים ורופאים בבית החולים Charité מאשרים את החשד החזק להתעללות מינית מתמשכת. ישנן ראיות מצולמות ודיווחים.
גם דיווחתי על כך בדצמבר האחרון בסימפוזיון בבוואריה.
עדיין ניתן לגשת אליו ביוטיוב תחת "Axion Resist".
עם זאת, לדברי האם, סנגור קורבנות ברלין לא העביר ממצאים חיוניים של החקירה לבית המשפט.
לשכת המשטרה הפלילית של המדינה (LKA) הפסיקה לאחר מכן את החקירה.
ההצדקה: "כל זה בוודאי מקורו בדמיונו של הילד או בהשפעת האם".
הקלטות אודיו של החקירות מראות: לא היה זכר להשפעה מצד האם. יש לי את הקלטות האודיו.
ההליכים הסתיימו. לאם לא היה קשר עם ילדה במשך שנים רבות. הילד כיום בן 14.
עדים סיפרו לי - איני יכול לאמת או לחקור זאת - שהנער עובד כעת לכאורה כזונה לילדים בברלין.
רביעי: הסלמה וזכותו של התוקף.
הנער מפתח בעיות התנהגות קשות: התנהגות מינית, בריחת שתן ומחשבות אובדניות.
הוא מבקש מעשים מיניים ממבוגרים ומשחזר שוב ושוב את ההתעללות בגן ובבית הספר.
היו המלצות רפואיות לטיפול. אלו התעלמו.
האב סירב להן אך בכל זאת קיבל משמורת בלעדית בשנת 2015.
האם, כפי שכבר הזכרתי, איבדה כל קשר עם הילד.
במשך שנה לא הורשתה לראות את ילדה כלל.
לאחר מכן, הביקורים היו ספורדיים ומפוקחים, וכעת אין לה קשר במשך שנים.
מספר דוחות מומחים שהוזמנו על ידי הצדדים אישרו את ההתעללות. כולם התעלמו.
משרד הרווחה לנוער בנויקלן תיעד התנהגות מינית קשה אצל הילד עד 2017 ו-2018, זמן רב לאחר שהילד התגורר עם האב.
הילד חזר ואמר, "אני רוצה למות".
עיינתי בכל התיקים שבית המשפט לענייני משפחה יכול היה לספק לי, וכו'. אין ראיות לכך שהאם מסכנת את טובת הילד.
חמישית: הסתבכויות והגנה מערכתית על מבצעי העבירה.
האם מגלה שהמרכז הלאומי לילדים נעדרים ומנוצלים (NCMEC) – שאותו כבר הזכיר אווה קראנץ – רשם דיווח על פורנוגרפיית ילדים במקרה
זה. הוא נרשם במשטרת הפלילים של המדינה (LKA), אך לא נפתחה חקירה.
לדברי האם, קרסטן שטאל, המציג את עצמו בפומבי כפעיל הגנת ילדים, מכיר את העבריין לכאורה – האב – באופן אישי מנעוריו.
הוא גם מבקר אותו בדירתם המשותפת – עוד כשהאם עדיין גרה עם האב.
אבל קרסטן שטאל תובע את האם משום שאמרה שקרסטן שטאל מכיר את האב הזה.
האם מנצחת בבית המשפט, והשופט שואל: "מה בעצם מנסה סטאל להשיג בכך? מדוע אסור לאם לומר שהוא מכיר את האב?"
מדוע לא יורשה לאם לומר שהוא מכיר את האב?
שישית: המקרה של ד"ר דורותיאה ת'ול – הפחדה של רופא.
רופאת הילדים ד"ר דורותיאה ת'ול מכינה דו"ח רפואי לבקשת האם, המאשר את ההתעללות המינית הכרונית בילד.
זמן קצר לאחר מכן, היא מותקפת מול דירתה. היא מאוימת, מאושפזת בבית חולים פסיכיאטרי ונלקחת למעצר – כאשר
לא ניתן לאשפז אותה פסיכיאטרית – בגין "עלבון" לכאורה.
שביעית: הקשר חברתי – כאשר הגנת הילד הופכת לתעשייה.
מאחורי הטרגדיות האישיות הללו מסתתרת מערכת עם תמריצים מעוותים.
שירותי רווחה ציבוריים לילדים ולנוער גוזלים מיליארדים מדי שנה.
בממוצע, מעל 12,000 אירו לחודש מוציאים על כל ילד המוכנס לטיפול. חלק מהספקים מקבלים פי עשרה מסכום זה.
כעת, פוליטיקאים – הייתי פוליטיקאי מקומי בעצמי, כך שאני יכול לומר זאת בוודאות – סיווגו עוני כאיום על רווחת הילד.
אם עוני אמור להוות איום על רווחתו של ילד, באופן טבעי עולה השאלה: מדוע אין להורים משמורת על הילד?
מדוע מקבלים בתי ילדים או הורים אומנה את הכסף הזה?
לכך מתווספים עוני ילדים גובר - שלפי הבונדסטאג, בעל "השלכות מרחיקות לכת על כל תהליך החינוך" - בתי משפט לענייני משפחה עמוסים,
חוסר איסוף ראיות במקרים של התעללות מינית, והגנה מוסדית על מבצעי העבירות שמפלילה אימהות אם הן חושדות או מדווחות על התעללות.
אני יכול לומר זאת בוודאות מכיוון שלפני שנים סקרתי למעלה מאלף תיקי דיני משפחה ובחנתי וביקרתי חוות דעת מומחים רבות באותה מידה.
קשה מאוד להוכיח התעללות מינית אם לא נמצא חומר גנטי או פגיעות משמעותיות; אני חייב להקדים זאת באמירה זו.
אם הילדים טוענים לכך, האם מואשמת לעתים קרובות במניפולציה של הילד.
אז האם נחשבת לסכנה לרווחת הילד, והילד מועבר למבצע לכאורה - זה קורה כמעט בכל המקרים, אני יכול לאשר.
וההגנה המוסדית על מבצעי העבירות שמפלילה אימהות - זהו גורם נוסף - לעתים קרובות מאוד האימהות עומדות בפני הליכים פליליים או מאושפזות
בבית חולים פסיכיאטרי. לפעמים הם מקבלים אבחנות שגויות לחלוטין.
משמעות הדבר היא: כל מי שמדבר על התעללות מסתכן באובדן ילדו. לפיכך, הגנה על מבצעי ההתעללות הופכת לעניין של מדיניות המדינה.
שמיני: הקבלות היסטוריות - הצד האפל של טיפול פנימייתי. מקרים אלה אינם אירועים בודדים.
מניסויי קנטלר ועד האסנבורג, לכפרי ילדים של SOS, או לנה הקטנה מוונסידל:
שוב ושוב, אלימות מינית, עינויים או מוות התרחשו במוסדות המנוהלים על ידי המדינה או הכנסייה.
מקרים אלה מתועדים בפומבי. ניתן למצוא אותם גם באתר האינטרנט שלנו תחת "Axion Resist" .
קיימנו גם סימפוזיונים רבים בנושא זה, תוך ציטוט מקרים ומקורות רבים.
קורבנות רבים מעולם לא נשמעו. ואלה שמדברים נגד ההתעללויות הללו - אני יודע זאת היטב - הופכים לעתים קרובות למטרות בעצמם.
ותשיעי, וזה מסכם: מחיר האמת.
ד"ר ריינר פולמיך הוא סמל לאלה שמדברים אמיתות לא נוחות.
הוא רצה לחשוף שחיתות, התעללות ושימוש לרעה בכוח. בשל כך, הוא הופלל.
ד"ר דורותיאה ת'ול אבחנה את מה שאף אחד לא רצה לשמוע ואיבדה את חירותה.
זה חל גם על מקס אדר ואחרים מקבוצת הנסיך רויס, ובוודאי גם על רבים אחרים.
ולכן אני רוצה להוסיף שאנחנו ב"אקסיון התנגדות" נפרסם באתר האינטרנט שלנו חשבונות תרומות עבור הקורבנות הבודדים הנמצאים
במעצר טרום משפט וזקוקים בדחיפות לתמיכה - כספים להגנתם המשפטית.
נפרסם מידע זה באתר האינטרנט שלנו.
אימהות שרצו להגן על ילדיהן נשללו מזכויותיהן.
וילדים שנזקקו לעזרה הושארו לחסדי המערכת שנועדה לשבור אותם.
אני נזכר בהצהרה של הפוליטיקאי והקנצלר לשעבר אולף שולץ, שאמר בשנת 2002: "כבר השגנו עליונות אווירית על מיטות ילדים."
זה אומר: המדינה השתלטה על הילדים.
הם עוברים אינדוקטרינציה - החל מגני ילדים ובתי ספר - בחינוך מיני ולא הולם.
היה לנו את ה"מחזה המקורי" הזה שבו הורים לא ידעו שגברים זרים נכנסים לגני ילדים ומטרידים מינית את הילדים.
אפילו הייתה התעללות וכו'. דברים כאלה קורים, ולהורים אין סיכוי. אם הם מתלוננים, הם צריכים לצפות שילדיהם יילקחו.
והמסר המרכזי של כל זה הוא: אסור שהגנה על ילדים תהיה כיסוי לטיוח.
אלה שחושפים התעללויות מגנים על ילדים - לא על מערכות.
והשמת ילדים באומנה היא למעשה רישיון להדפיס כסף. אני פשוט חייבת לומר את זה כאן.
והארה מתחילה במקום שבו השתיקה נאכפת.
תודה. תודה.
לויס: זה נעשה כאן בצורה כל כך מבריקה בזמן כל כך קצר, כל כך תמציתית!
אני באמת רוצה להודות לך מקרב לב על המסירות שלך לילדים ועל כך שעמדת באומץ רב.
האישה הזו מתמודדת כל הזמן עם הליכים משפטיים.
כשדיברנו בטלפון, היא עדיין הייתה צריכה ללכת לבית משפט פה ושם, ועוד משפט שם, "חכי, אני עדיין צריכה..." והיא התכוננה
בלילה כי היא עדיין הייתה בבית המשפט ושם - פשוט: את גיבורה!
כן! ותודה רבה לך על חיבור הנקודות הללו גם כן.
ואני מאחלת לך את כל הטוב ומודה לך מקרב לב על תרומה זו.
תודה. תודה.
כן, צופים יקרים, זה עתה שמענו מטח של פשעים.
צברנו תובנה מסוימת לגבי מהי משמעותה של האידיאולוגיה השטנית הזו, מהי משמעותה עבור ילדים, מהי ליבת השטניזם.
היא אכן מכוונת נגד הפגיעים ביותר שלנו, נגד ילדינו. זה כמעט בלתי נסבל.
עכשיו אפשר להיכנע ולחשוב: ובכן, מה אפשר לעשות כאן?
או שאנחנו יכולים גם לומר: כן, אכן, כל זה נחשף עכשיו כי התאחדנו ברוח כך שזה לא יכול להישאר מוסתר עוד. וזה ניצחון אדיר.
אבי אמר בתחילת ה-AZK הזה שבכל בוקר בשעה שש, עם הכרזות סינרגטיות, בכל זאת היינו כובשים את אלה "הנראים בלתי מנוצחים".
בעזרת תפילות האמונה היצירתיות הללו, הצלחנו - אני רק אומר זאת - להניע את כל זה, להביא את
הזוועות הללו לאור ולנפץ את הצעיף העבה שכיסה אותן.
וגם, מה שהוביל לכך שיותר ויותר ניצולים מעזים להעיד, עדים קמים, חושפי שחיתויות יוצאים קדימה יותר ויותר, מומחים
חושפים מה באמת קורה. וכולם סובלים מרדיפות כדי לחשוף זאת!
כי רק דרך האור ניתן להעניש את המזימות המרושעות הללו, כאשר הן יתגלו ברחבי העולם, כאשר הן לא יוכלו עוד להישאר נסתרות. ואנחנו נמשיך
לעבוד על זה; אני רוצה לעודד אתכם להכריז על אירועים אלה בכל בוקר.
אני מזמין את כולכם לעשות זאת, כפי שאבי עשה הבוקר.
ואני אומר שוב: זוהי תוצאה של ההכרזות הסינרגטיות שלנו שיותר ויותר ניצולים מוצאים את האומץ - למרות איומי מוות - לספר
לנו הכל על המפלצות ששולטות בנו כאן, כיצד הן מכסות זו על זו ומושכות את חוטי האירועים העולמיים מהצללים.
וזו הסיבה שאנחנו מתאחדים בכל חולשותינו, כאן ועכשיו, ואנחנו נושאים את המסר הזה. אני אומר זאת
לכל אחד ואחת משבעת הדוברים; עשיתם עבודה נפלאה.
אבל אנחנו נושאים את המסר הזה כי המסכה נפלה, ועכשיו אנחנו רואים מי עומד מאחורי כל זה ומי בעצם מטיל עלינו אימה.
ואנחנו עומדים כאן בכל חולשותינו ואומרים: מספיק זה מספיק! מספיק זה מספיק!!!
עכשיו אני רוצה להזמין את אחי אליאס ואת אשתו סטפני לבמה.
אליאס ייקח על עצמו את הקטע הבא אחרי ההפסקה, שם נתעמק בתחומים אחרים ונכיר עוד יותר בכוח שיש לנו כשאנחנו מביאים
את כל הדברים האלה לאור עם וטופדיה - כשהאור יאיר עליהם.
אבל עכשיו אני אעביר את זה אליכם, סטפני. היא כתבה שיר ותגיד עליו כמה מילים.
אני אפילו זוכה לנגן קצת בחליל פאן כאן; זה עושה לי טוב, זה עוזר לי להירגע מכל זה. בסדר.
אני סטפני סאסק, אשתו של אליאס סאסק.
יחד יש לנו ארבעה ילדים קטנים וחמודים במיוחד.
אני רוצה לספר לכם בקצרה איך השיר שלי נולד: לויס, צפיתי בסרטים הדוקומנטריים שלך
ב-Kla.TV, שלושת הסרטים הדוקומנטריים שלך על "כת הדם".
הם באמת זעזעו אותי עד עמקי נשמתי. זה היה פשוט נורא.
כמה ימים אחרי לידת ילדנו הרביעי, התהפכתי במיטה ולא הצלחתי להוציא את התמונות האלה מהראש.
זה פגע בי בצורה כל כך חזקה, מה שקרה שם, וזה פשוט בלתי נתפס עבור אמא, נורא בצורה בלתי נתפסת.
ואז, בשעה הקשה הזו, היה לי ניצוץ של תקווה, כשהבנתי: אנחנו צריכים לעמוד כאן בחולשה הזו שאנחנו נמצאים בה עכשיו ופשוט לחכות
שמשהו יגיע אלינו, שמנגנונים חדשים ישוחררו שפשוט יפעילו משהו.
ואז, כמו שאמרתי, קיבלתי ניצוץ, ואני אפילו לא רוצה להגיד על זה יותר, כי כבר שילבתי את זה בשיר שלי.
זה גם נפלא שאת, לויס, בכלל מצאת זמן ללוות את השיר בחליל הפאן שלך. וזה גם נחמד מאוד ששני
גיסים שלי וגיסתי גם על הבמה. זו הפקה משותפת.
יצרנו את המנגינה, את המילים ואת כל השאר יחד, ואני כל כך שמחה שאנחנו סוף סוף יכולים לבצע את השיר הזה.
אני מקווה שזה יביא לך קצת אור במצב הקשה הזה. תודה!
את שוכבת בזרועותיי, מלאת אמון.
עדיין קטנה מדי לנטל העולם הזה.
דלתות סגורות, החושך חייב לחכות.
אבל אני כבר יודעת שזה לא תמיד יהיה ככה.
ועדיין אני נושאת אותך בזרועותיי.
אבל בחוץ, כל העולם מחכה לך.
מי יגן עליך בתקופות סוערות אלה?
כשאת מרגישה את חוסר האונים ואת העוול.
אבל הקשיבי, ילדי.
לא בכוח, אלא בחולשה, תמצאי את המפתח לזמן הזה.
עולם זה לא משתנה על ידי החזקים, אלא על ידי אלה שנחים בחולשה בזרועות הבורא.
למרות שעמדתי מזמן על שתי רגליי, אני מרגישה כמוך, כל כך חסרת אונים וכל כך קטנה.
אני רואה את הסבל של זמננו ועומדת, מתוך אמון, ממש באמצע הסערה.
העולם הזה לא משתנה על ידי החזקים אלא על ידי אלו שעומדים חלשים בעין הסערה
וכל החזקים לא יכולים להזיז דבר, אם ננוח בבטחה בזרועות הבורא
אם ננוח בבטחה בזרועות הבורא