Lois Sasek je najstarija kći jedanaestero djece osnivača Kla.TV-a Iva Saseka i njegove supruge Anni.
Godine 2006. preuzela je dužnost voditeljice produkcije u Panorami Film i bila je odgovorna za snimanje i
postprodukciju deset značajnih igranih filmova svog oca.
Od 2012. godine također je producentica i glavna koordinatorica internetskog televizijskog kanala Kla.TV.
Lois ima izvanredne organizacijske vještine.
Osim toga, njezina velika snaga leži u njezinoj sposobnosti da motiviše i inspirira ljude.
To se moglo vidjeti u konkretnim terminima kad se AZK još održavao u velikim dvoranama.
Pod njezinom koordinacijom, svih 20 tona materijala je rastavljeno i utovareno za samo pola sata nakon
događaja, a svi uključeni su se pri tome odlično zabavili.
Na isti način je formirala snažan i entuzijastičan tim od stotina volontera Kla.TV-a.
Više od 13 godina svakodnevno emitira vlastite programe u 195 zemalja i na do 80 jezika.
Svatko tko poznaje Lois zna da ona ima veliko srce za sve slabe i potrebite ljude.
Posebno su bili potreseni sudbinama brojnih žrtava satanskog ritualnog nasilja.
Želja da tim ljudima da glas i da zločine počinjene nad njima dovede na pažnju javnosti navela je Lois, uz njezin dugotrajan
rad na Kla.TV-u, da postane scenaristkinja raznih značajnih dokumentarnih filmova, poput
dijelova 1. do 3. "Blutsekte" (Krvna sekta).
Ovi filmovi su pregledani milijune puta.
Ohrabreni ovim produkcijama, brojne žrtve su poduzele korak da svoje priče o patnji učine javnima.
Lois je u osobnom kontaktu s mnogima od njih.
Njezin najnoviji film, "1024 preživjelih ritualnog nasilja i potop se nastavlja!",
objavljen je prije tjedan dana na više od 30 jezika.
Da, dragi gledatelji ovog 22. AZK-a. U prvom dijelu saznali smo o opsežnom istraživanju mog oca, Iva Saseka. On nam ga je otkrio.
Stotine ljudi su volontirale svoje vrijeme kako bi iznijele na vidjelo ove globalne tajne društve.
Intenzivna istraživanja provodila su se noć za noći.
Na kraju prvog bloka na Vetopediji moj brat Elias pokazao nam je kako sami na velikoj karti svijeta možemo
pregledati i provjeriti ove temelje tajnih društava.
Jasno smo vidjeli kako je ovaj svijet u kandžama tih tajnih društava u svim područjima.
U kandžama visokorangirane masonerije, koja se prema vanjskom svijetu čini vrlo humano i prijateljski.
Međutim, na najvišim razinama čuli smo iz njihovih usta i pročitali u njihovim spisima da je Sotona/Lucifer
njihov bog, a da su Bog iz Biblije i Isus vragovi.
Svi koji su propustili prvi dio AZK-a svakako trebaju poslušati govor koji je održao moj
otac, Ivo Sasek, kao osnovu za ovaj drugi dio.
Jer sada na tome gradimo. Koja je posljedica toga da je Sotona Bog?
Mogao bi pomisliti: "Meni nije važno tko je Bog."
Ali koja su djela tih ljudi koji zaista vide Sotona kao svog boga i obožavaju ga?
Kao što je već spomenuto, u posljednjih nekoliko godina objavio sam stotine izvještaja žrtava satanizma.
Slušao sam ih, razgovarao s njima, čitao njihove izvještaje, gledao njihove filmove i svi oni svjedoče upravo onome što
je moj otac otkrio jutros: tim okrutnim žrtvama djece, itd.
Ne moram sve to ponovno ponavljati.
Obavezno poslušajte ovaj govor i pogledajte ove filmove, u kojima žrtve potvrđuju sve riječ po riječ.
Na primjer, da visokorazinska slobodna masonerija ima svoje korijene u čistom satanizmu.
Ali su ove žrtve iz prve ruke iskusile što znači kada je Sotona "Bog", ili kada se Sotona obožava, kada se priziva, kao što smo
čuli od slobodnog zidara 33. stupnja Arthura Edwarda Waiteta.
To je bila teorija. Žrtve svjedoče da je stvarnost bila najveći mogući horor,
najokrutnija stvar koju ljudsko biće može doživjeti.
I to je ono što satanizam u suštini znači.
Kažem da će svatko tko se bavi ovom temom na kraju shvatiti da je to tako okrutno, jer je satanizam suprotnost svemu za što Bog
stoji, svemu što smatramo lijepim, svemu što je dobro, svemu što opisujemo kao mirno, prekrasno, divno,
sve što smatramo ili osjećamo kao božansko ili nebesko.
Ako to okrenete naopačke, imate okrutnost, nasilje, uništenje, pa čak i unakaženje.
Ovo je neprihvatljivo i neshvatljivo za nas kao poštene ljude.
Ovo također možete vidjeti u mom najnovijem filmu, gdje Švicarska crkva Sotone otvoreno prikazuje te zločine na svom kanalu.
Gotovo je nepodnošljivo. Sada je veliko pitanje: moramo li se zaista time baviti?
To nije dobro za naše mentalno stanje, toliko nas obara, moramo se usredotočiti na svjetlo.
Da, da, mi smo svjetlo, to je istina, i svjetlo je propast ovih zločina.
Ali ako se ne suočimo s onima koji su na čelu ovog svijeta – kao što smo danas dokazali, kao što je Papa dokazao – ako ne
dopustimo da nas ova bezdanu zloba u najvišim ešalonima svjetskog vodstva pogodi, onda ćemo i dalje
strahovati od njihovih pandemija, njihove klimatske histerije, njihovih potaknutih ratova.
Čitamo njihove lažne novine, bespomoćno ćemo stajati i gledati kako dodatno uništavaju našu okolinu, kako pljačkaju
zemlju i njezine resurse, kako pljačkaju siromašne zemlje.
Gledamo njihove filmove, slušamo njihovu glazbu – "Trallalla, Didelidei" – raspravljamo o tome je li mRNA cjepivo dobro ili
loše, postoje li kemtrejlovi ili ne, treba li zatamniti sunce ili ne, koliko 5G antena i
Starlink satelita treba lansirati u svemir.
Gledamo kako su milijuni humanoidnih robota pušteni na Zemlju i kako nas ta umjetna inteligencija treba zamijeniti, itd., itd.
Ali tek kad prodremo do glave hobotnice i kad cijelo čovječanstvo shvati koji nas luđaci vladaju i kakvi su to ljudi, koja su
njihova djela, kakav im je način razmišljanja i što Satanizam u svojoj srži znači, tek tada ćemo se
osloboditi tih okova, diljem svijeta, kako je rekao Papa.
Onda ćemo se svi ustati. Onda ćemo zajedno rasvijetliti to i okončati ovo ludilo, jer je
svjetlost jača od tame i jer je Bog jači od Sotone.
I zato bih sada želio započeti prelaskom na dvije žrtve satanizma koje su preživjele ritualno
satanističko zlostavljanje i ovo perverzno satanističko nasilje.
Nakon toga ću prijeći na stručnjake, na svjedoke o istoj temi, koji će nam potom otkriti razmjere
onoga što stoji iza ovoga – pa sve do vojske, itd.
I moramo pogledati tamo da bismo razumjeli što se događa s našim svijetom.
Nijedna slika se ne prikazuje, ali morat ćemo se suočiti s tim: što znači satanizam?
Ali ćemo također pokazati rješenja, što svatko od nas može učiniti da to zaustavi!
Rekao bih da, ako netko stvarno ne može podnijeti, može se na neko vrijeme povući u stranu ili pokriti
uši između, ako mora i ako postane previše intenzivno.
Ali nećemo ulaziti u previše detalja, to ti mogu reći. Ipak, moramo o tome razgovarati. Moramo zapamtiti da
su ti ljudi morali proći kroz ono što možemo samo površno opisati u dvije ili tri rečenice.
Stoga vas pozivam da se sada suočimo s ovim i bacimo pogled! Tek tada ćemo moći izvući
prave zaključke. Sada prelazimo na Sandru Rasch.
Rođena je u sotonističkoj obitelji i o svojim iskustvima, na primjer, kaže: "Najviše rangirani slobodni zidari
očito su sotonisti, a njihov bog bio je crni bog koji je ušao u naš svemir da ga zamrači i preuzme sve." Odseći.
Sandra Rasch je preživjela ritualno nasilje iz Njemačke.
Ona i njezina sestra Antje odrasle su u sotonističkoj obitelji.
Prodani su pedofilima i teško zlostavljani dok su bili djeca.
Sandra i njezina sestra morale su sudjelovati u brojnim sotonističkim ritualima.
Žrtvovanja i kanibalizam su se događali.
Dvije sestre su sustavno udaljavane jedna od druge, što je dovelo do prekida kontakta.
U filmu Liz Wieskerstrauch "Höllenleben" (Život u paklu), temeljenom na istraživanju Guida Grandta,
Sandra i Antje neovisno i bez međusobne konzultacije detaljno svjedoče o istim ritualima.
Prije toga nisu imali nikakav kontakt jedni s drugima deset godina.
Iskustvo koje detaljno opisuju odnosi se na ritualno rođenje koje je uključivalo Antje, nakon čega je dijete ubijeno.
Film "Höllenleben – Der Kampf der Opfer: Ritueller Missbrauch in Deutschland" (Pakao života – Borba žrtava: ritualno
zlostavljanje u Njemačkoj) emitiran je na ARD-u 2003. godine.
U njemu žrtve prijavljuju ritualno sotonističko zlostavljanje.
Oni imenuju mjesta i počinitelje ritualnog zlostavljanja.
Međutim, film nije izazvao medijsku buru, a policija je nakon nekoliko godina zatvorila istragu.
Nitko nije odgovarao za ta strašna djela, a kamoli osuđen.
Očito je da nije bilo želje istražiti i kazneno goniti ove užasne zločine.
Film je od tada uklonjen iz ARD-ove medijske knjižnice i sada se može pronaći samo na privatnim računima.
Javni mediji su se distancirali od razotkrivanja satanističkog ritualnog zlostavljanja i čak ismijavaju
žrtve, poput Böhmermanna iz ZDF-a ili Rehmanna iz SRF-a.
Sandra Rasch sada je stručnjakinja za pružanje terapijske podrške osobama koje su doživjele ritualno zlostavljanje ili druge
teške traume poput pedoseksualnosti, prisilne prostitucije, kontrole uma, zlostavljanja, silovanja i zanemarivanja.
Pogođeni mogu posjetiti web-stranicu raschheilen.de kako bi obradili svoja traumatična
iskustva i pustili svoje unutarnje svjetlo da zasja.
Napisala je knjigu o svojim iskustvima pod naslovom: "Prije nego što odustaneš: Prevladavanje
traume, ritualnog zlostavljanja i kontrole uma."
Vidim Sandru ovdje, čuješ li nas? . Divno. Da, bok draga Sandra.
Za nas je čast što danas ovdje na 22. AZK-u možemo govoriti s vama!
Da, bok, Lois. Čast mi je biti ovdje s tobom. Jako sam, jako sam zahvalna što sam dio ovog događaja.
Hvala vam puno. Da, u filmu "Höllenleben" (Život u paklu) vaša je sestra Antje bila u središtu pozornosti.
Ali si također rođen u ovom sotonističkom porijeklu.
Što ste doživjeli? Što nam možete reći o satanizmu u ovom kontekstu?
Pa, ovaj film zapravo odražava kakav je bio naš odnos kad smo bili djeca.
Ali ono što bih želio razjasniti jest kakav je život u takvoj sotonističkoj sekti, jer sam
primijetio da vrlo, vrlo mnogo ljudi nema pojma o tome.
I doista je tako. Živiš na dvije razine. S jedne strane je razina zlostavljanja, a s druge strane djeca o kojima
je bilo izvještaja žive svakodnevni život baš kao i ja.
I u svakodnevnom životu: uvijek se bojiš. To je stalno, trajno stanje budnosti, jer uvijek moraš
paziti kako misliš, kako se osjećaš i što govoriš.
Oni promatraju vaše reakcije i također testiraju ponašate li se prikladno.
Oni kontroliraju prijateljstva, veze, kako si u školi, s kim si u školi.
Oni kontroliraju sve, da, praktički svaki dah.
A ako odstupiš, na primjer, ako imaš prijateljstvo i ono postane previše blisko, bit će razdvojeno.
Apsolutno nema bijega. Oni su u umu, promatraju misli, poglede, osjećaje, tvoje cijelo biće i primjećuju sve.
I, što je važno, djeca su apsolutno vlasništvo ovog kulta. Oni su poput označenih.
A što si tamo u sekti iskusio u praksi?
Moja iskustva – ovo je u biti prvi put da zaista govorim o sebi, jer sam prije uvijek željela samo govoriti o iscjeljenju.
Ali mislim da to sada mogu učiniti. Dakle, svake su me noći odvodili, davali mi drogu.
Točno. Imala sam vreće preko glave i odvezli su me.
Još u ranoj dobi davali su mi hormone. Dakle, nisam prošla kroz normalnu pubertetu, već
su mi davali hormone i namjerno me oplodili.
Uklonili su ih iz mene u različitim fazama. Znam da sam jednu nosila prilično daleko, koja bi također bila održiva.
I tada su mi jedno dijete izvukli iz mene i – još sam ležala tamo krvareći – kožu su mu skinuli pred mojim očima.
Trebalo mi je mnogo, mnogo godina da nekako shvatim kako živjeti s tim.
Zatim postoji i pitanje ove zaštićene i nezštićene djece.
Ljudi uvijek kažu: "Odakle dolaze sva ova djeca?"
Ali upravo zbog tih ciljanih i svjesnih trudnoća.
A izuzetno velik broj djece – doslovno stotine tisuća – živi u šupama, u kavezima, u tunelima i o njima se negdje brine.
Dakle, ponekad sam također morao brinuti o djeci, da bih im nekako pomogao da prežive, i oni su zlostavljani,
otimani i iskorištavani dok na kraju ništa više ne funkcionira.
A onda ih ili žrtvuju i prodaju njihove organe, ili – nemam pojma što rade sa svima njima. Dakle, stvarno koriste sve.
A izdvajanje ovog adrenokromu u ovom izrazito traumatičnom stanju – to jest, uzimanje ove krvi – proizvodnja
adrenokromu i ovo stalno visoko stanje traume izuzetno je stresno. Tijelo jednostavno ne može to dugo izdržati.
Što mi se još dogodilo: Oni također iniciraju djecu.
Jednom su me položili u grob i čak su počeli bacati zemlju na mene.
Dakle, jedno dijete leži u grobu, a ostala moraju poslušati kult i zakopati drugo dijete živo. Da, to je svojevrsna inicijacija .
I ja sam također bio onaj koji je ležao na dnu groba i bio izvučen dovoljno rano da preživim.
Kad sam odrastao i više nisam bio prikladan za seksualne odnose s djecom, prodavan sam za seks.
Trenirana sam da plešem pred muškarcima, koji su potom sami birali.
A za kondicioniranje dobio sam odijelo za cijelo tijelo opremljeno iglama iznutra.
A ako nisam bio dovoljno voljan, natjerali su me da obučem odijelo.
Dakle, možete zamisliti da je svaki pokret zaista bolan.
Još jedna stvar je da ima vrlo, vrlo, vrlo mnogo dječjih žrtava, kako bi se i djeca pretvorila u počinitelje. Postoji
psihološko uvjetovanje da djeca moraju odabrati tko će umrijeti.
Moraju donijeti odluku, uvijek osjećaju da donose pogrešnu odluku, da su uvijek krivi i uvijek nešto
pogrešno rade, ali i da nikoga nikada ne mogu spasiti.
Kad sam bio mali – imao sam oko pet ili šest godina – i mene su učinili počiniteljem te sam
morao otvoriti tijelo koje je još bilo toplo.
Zatim su mi usmjerili ruku da izvadim srce. To rade gotovo svima koji su tamo.
Da, to sam slušala iznova i iznova!
Da, točno. I još jedan vrlo važan ritual je da održe sotonjski vjenčanje s malom djecom – trogodišnjacima.
Da, i ja sam to doživjela. Stvarno te obuku u crnu vjenčanicu s velom i udaju – a onda se,
naravno, sve pretvori u masovnu orgiju. Hmm.
Da, točno. Jednom su me odveli u Belgiju i bilo je to kao u slučaju Dutroux, gdje djeca čekaju u mračnim sobama –
bez prozora, u mraku, potpuno zapostavljena – dok ih ne pokupe i ne preuzmu u svoje posjedovanje, koristeći ih.
I to je bilo vrlo brutalno. Sjećam se da sam jednom, kad sam već bio odrasla osoba, morao voziti kroz Belgiju. Rekao
sam: "Samo autocestama i tamo gdje vidim ulične svjetiljke."
Nikada nismo smjeli otići tamo, jer je Belgija bila izuzetno okrutna, a ta okrutnost seže sve do kraljevskih, visokih rangova.
Tako to uvijek ide ravno na vrh. Postoji hijerarhija i mnogo razina.
A ovo masovno zlostavljanje je samo niža razina, ali određene stvari također potječu odozgo i orkestrirane su
odozgo, jer je za njih to jednostavno također ekonomski faktor.
Jesi li i ti primijetio da su to tamo viši dužnosnici?
Da.
U redu.
Radi se o duši.
Oni koji to rade nemaju dušu ili imaju crnu dušu.
Oni su često samo svijest i jednostavno žele prisvojiti dušu, preokrenuti je ili
ubiti. Wow, da. Jer to je svjetlost ove Zemlje.
Da, hvala ti puno na tvojoj otvorenosti, Sandra, što si o tome govorila i podijelila to s
nama. Nije lako, kao što znamo od drugih žrtava.
Za njih je značajan korak da razgovaraju o tim traumatičnim iskustvima. To je strašno.
Hvala vam što ste ovo podijelili s nama – prvi put ovdje na 22. AZK – s detaljima koje
svijet još ne zna. Svaki put me to potresne.
Ova sotonistička ideologija je jednostavno duboko zla, kao što ste upravo ponovno objasnili.
Ali bi se također moglo reći da raste svijest o sotonističkom ritualnom zlostavljanju među stanovništvom i da te zvjerstve
postaju sve poznatije jer sve više slučajeva dolazi na vidjelo.
Ali sada postoji takozvana "zastupnica" za žrtve ritualnog nasilja, a to je odvjetnica Ellen Engel.
Ona je glasan glas u javnosti.
Međutim, ona tvrdi da ne treba vjerovati svemu što žrtve kažu, osobito kada je riječ o ubojstvu novorođenčeta.
Nikada nije pronašla plakate nestale djece na mjestima gdje su žrtve rekle da su ih vidjele.
Inače u novinama ne bi bilo spomena da su djeca nestala, pa to ne može biti slučaj.
Dakle, kao zagovornica žrtava, ona prikazuje žrtve kao nepouzdane. Što kažete na to?
Nevjerojatno je, jer postoje stotine tisuća djece koja jednostavno nisu registrirana na površini – o kojima nitko ništa
ne zna, koja zaista žive skrivena, koja žive u bijedi, koja nikada ne vide svjetlo dana – koja se jedva održavaju na životu
i koja su mučena do smrti... – ne želim to reći – i mučena.
I nitko ne primjećuje. Ovo seže sve do najviših razina, a oni imaju najbolje mehanizme za zataškavanje.
U to vrijeme imali smo posebnu komisiju . Oni koji su nam vjerovali odmah su uklonjeni.
Jedan od njih se neprestano smijao dok sam bio ispitivan. Namjerno to prikrivaju. Mnogi ljudi govore o dvorcu Wewelsburg.
Da, i ja sam bio tamo. Ali navodno tamo ne mogu pronaći ništa.
Tamo su čistači mjesta zločina, i ako je policajac prisutan i kaže: "Nismo ništa pronašli" – to je to.
Dakle, poanta je da su djeca najveća roba ikad.
Što se tiče organa – uzimaju fetuse za kreme, za kozmetiku, za razne stvari.
Seks turizam je najveći problem od svih. Da, trguje se njima i prodaju ih, i sve se to zapravo odvija ispod
radara; to je zasebna organizacija unutar javnih politika.
Wow, da, hvala na objašnjenjima.
Opisao sam ukupno 1.024 slučaja preživjelih u četiri dokumentarna filma o ritualnom nasilju.
I ista izvješća se iznova i iznova javljaju iz velikog broja zemalja.
Žrtava koje govore širok raspon jezika.
Ali ono oko čega se svi izvještaji najviše slažu jest tvrdnja da su uključene
visokopozicionirane osobe koje su međusobno dobro povezane.
Ellen Engel također se ne slaže s tim tvrdnjama, jer kaže da nijedan zločin ne može
biti toliko savršen da ne postane javno poznat.
Kao očevidac, što kažete na ovo? Jeste li također vidjeli neke visokopozicionirane osobe?
Da, u Belgiji. Tamo sam vidjela da seže sve do vrha.
I imam neke klijente koji su također vidjeli visokopozicionirane pojedince.
Poanta je da ova mreža – koja uključuje liječnike, primalje, odvjetnike, policajce, sudce, političare, državne
službenike, sve – ima tako sofisticiranu infrastrukturu da djeluje poput druge mreže ispod naše uobičajene infrastrukture.
I nitko to ne zna. Oni su toliko ujedinjeni da to jedni drugima tako dobro prekrivaju
da "normalna osoba" to ne bi ni primijetila.
Dakle, Ellen Engel tamo ne gleda. Naivno je vjerovati da bi itko to vidio.
Uredi za dobrobit mladih upućuju slučajeve pedofilima. U to je vrijeme moja sestra otišla u ured za dobrobit
mladih i ispričala im što se dogodilo. Ništa se nije dogodilo.
Ovaj plašt šutnje koji svaka žrtva prima. Duboko je ukorijenjen, temeljni mehanizam preživljavanja.
Ali je cijelo društvo programirano da potiskuje i izbjegava.
Danas, kad netko s problemima mentalnog zdravlja ode u kliniku, ne rješava svoje probleme; kažu mu: "Oh, nemoj
previše kopati po tome, inače ćeš se opet osjećati gore."
Izbjegavanje se širi svugdje.
Dakle, očito je da ne žele to pogledati, da kažu: "O, ne, samo to zamišljam, nije istina, sve je sjajno."
Ovo je postao društveno programiran mehanizam, a posljednjih godina, kao i uslijed
pandemije koronavirusa, postao je osobito snažan.
Testirali su to na djeci u tim kultovima mnogo, mnogo godina, a sada to provode u društvu.
Da.
To je bila osnova za ono što se sada događa svugdje.
I sada znaš kako to funkcionira. Mediji su masovna hipnoza.
Da, što se tamo događa je sasvim druga tema.
Da, hvala ti puno na tom objašnjenju, draga Sandra.
Nema na čemu.
Želim vam puno snage i blagoslova za vaš terapeutski rad s žrtvama.
Da, hvala.
Zbogom Sandra, zbogom, hvala ti!
Sada bismo željeli prijeći na Chantal Frei.
Ona je također puno govorila o tim visokorazinskim isprepletenostima.
Ona je također preživjela ritualno nasilje. Rekao bih: "Sreži isječak!"
Chantal Frei je Švicarka i preživjela ritualno nasilje.
Njoj je vrlo važno podići svijest o sotonističkom ritualnom nasilju kako bi se o tom problemu čulo u
javnosti i kako bismo našu djecu mogli zaštititi od njega.
Chantal je oteta kao malo dijete i upala je u kandže okrutnog sotonističkog kulta.
Tamo je svakodnevno doživljavala fizičko, psihološko i seksualno ritualno nasilje kao dio
rituala. Njezin otac iz kulta bio je aktivni satanist.
Žrtvovanja djece su se obavljala u kultu u čast Sotoni.
Od malih nogu razne skupine je zlostavljale kao seksualnu ropkinju.
Kad je imala samo šest godina, satanisti su odlučili da je obuče da postane "Majka tame" .
To je značilo da je morala brinuti o ostaloj djeci u kultu i pripremiti ih za daljnje zlostavljanje.
Morala je sudjelovati u bezbrojnim okrutnim ritualima i žrtvama.
Dugo vremena nije znala ništa o mračnoj strani svog života, jer je zbog mučenja imala podvojenu osobnost . U
dobi od 30 godina doživjela je psihički i fizički slom.
Tada su joj uspomene na njezina strašna iskustva polako počele navirati.
Nakon godina je napokon uspjela napustiti kult i počela je govoriti o svojim iskustvima.
Danas Chantal daje intervjue i čini svoju priču javnom.
Ona imenuje mnoge počinitelje koji su bili prisutni tijekom rituala ili su u njima aktivno sudjelovali.
Prema njezinim opisima, među njima su mnoge slavne osobe, kao što su kraljica Elizabeta II., kralj Felipe od
Španjolske, Gérard Depardieu, Tom Cruise i Bill Clinton.
Napisala je dvije knjige o svojim iskustvima pod naslovima "Pričam!" i "Pitam!".
Godine 2023. pokrenula je projekt "50 glasova ritualnog zlostavljanja".
Na web-stranici 50voices.org, 50 preživjelih opisuje svoja vrlo osobna iskustva sa satanskim ritualnim nasiljem.
Da, mislim da imamo vezu. Bok, draga Chantal, jako nam je drago što si danas s nama.
Bok, draga Lois, puno ti hvala na ovom pozivu. Velika mi je čast biti danas ovdje s tobom i razgovarati o ovome.
Divno, hvala.
Draga Chantal, kad ljudi čuju da se "sjećanja" na tako strašna iskustva vraćaju samo postupno, obično se odmah isključe:
To ne može biti istina! Tako strašne stvari, znaš kad se to dogodilo.
Što kažete tim ljudima?
Da, to zapravo čujem prilično često. Ali moram reći, to je jednostavno pogrešno.
Jer "zaboravljaš" stvarno loše događaje. – Dakle, ti ih "zaboravljaš", zaboravljaš
ih u svakodnevnom životu, da tako kažemo.
Zašto je to tako?
Dakle, želio bih podijeliti nešto što smo svi iskusili ili o čemu smo čuli.
Pa recimo da je to netko tko je doživio vrlo tešku prometnu nesreću.
Obično – ne uvijek, ali obično – u trenutku kada se dogodi ta nesreća, ta se osoba disocira od tog događaja –
odnosno te situacije – jer je toliko izuzetno loša da se u tom trenutku ne može integrirati.
Što znači "disocirano"?
Oprosti?
Što znači "disocirano"?
Dakle, to znači da se događaj koji se upravo sada odvija događa kao da je izvan sebe.
Dakle, ne možeš to sam integrirati, ne možeš to u tom trenutku obraditi. Ne razumiješ što se događa, ali se to svejedno događa.
I zato se ovaj proces naziva "disocijacija".
I to je zapravo prirodan proces, i čak bih rekao da je to strategija preživljavanja ugrađena u nas ljude, u sve ljude.
Ali to ne nestaje samo od sebe; postaje dio onoga što je poznato kao traumatsko sjećanje. Traumatsko sjećanje
nastaje kada se dogode vrlo, vrlo loše, dramatične stvari.
I tek mnogo kasnije – obično nakon nekoliko dana, ponekad mjeseci, a u mom slučaju godina – kad se ono doista ponovno
pojavi, to jest kad amnezija koja se oko njega stvorila – drugim riječima, gubitak pamćenja – polako splasne i
uspomene se postupno vrate, tada mi ponovno padne na pamet.
I onda imaš mogućnost ili prostor da na tome polako radiš.
I onda se toga ponovno sjetiš, čak i godinama kasnije.
I onda odjednom se vrate svi detalji i sve, sjećaš li se svega?
Da, pojavljuje se. Dakle, moraš to zamisliti kao košaru, i sve loše uspomene, dramatična iskustva jednostavno se ubacuju u nju.
Jer kad je riječ o ritualnom nasilju – a o tome govorimo – toliko je dramatičnih iskustava i ona
se jednostavno svrstavaju u jednu veliku košaru.
I znaš, to je kao pranje rublja: nekako se pojavi jedno sjećanje, pa drugo, i u početku to uopće
nije koherentno, pa je kao da nema nit vodilju.
I zato su poput malih dijelova slagalice koje možete slagati tijekom vremena.
Ali ovaj dio slagalice je zapravo detaljan, no možda još ne razumiješ što je na ovoj
slici ako još nisi uspio dodati ostale dijelove.
U redu. Da, to je doslovno nevjerojatno.
Onda si doživio tako strašne stvari, a nitko ti ne vjeruje – jer je jednostavno toliko nevjerojatno da ta podvojena
osobnost doista postoji, ta represija uspomena, ta amnezija.
Ali postoje i druge prepreke, poput toga da ljudi ne vjeruju da ste preživjeli.
I to je nevjerojatna priroda samih događaja.
Gotovo svi preživjeli izvještavaju da im počinitelji čak kažu pred licem: "Nitko ti neće vjerovati, to zvuči previše ludo."
Guido Grandt mi je nedavno ispričao o slučaju u kojem se počinitelj prerušio u Mickeyja Mousea i zlostavljao dijete.
A kad je dijete o tome progovorilo i reklo: "Mickey Mouse me silovao", naravno nitko nije
vjerovao djetetu, a počinitelj se smije do besvijesti.
Da, Chantal, puštat ću ti kratki isječak iz videa o pokretu "Satanic Panic".
Tamo pričaju o tebi.
A to je pokret koji tvrdi da sotonjsko ritualno nasilje ne postoji.
Žrtve samo žele pažnju i sve izmišljaju, ili ih na to uvjere terapeuti, i tako dalje.
Sada ga slušajmo ukratko.
"Chantal Frei – sasvim jednostavno rečeno: kad god se spomene njezino ime – postoji mnogo videozapisa u
kojima ona nastupa, čak smo na jednom od naših događaja javno prikazali isječak iz jednog od njih."
Uvijek ljudima samo dam ovaj odlomak:
Ona kaže da je bila ritualno zlostavljana u katedrali u Barceloni tijekom sotonističkog
rituala od strane "tri tenora" i Petera Alexandera.
Ne mislim da ima još što reći o tom slučaju.
Ima li još nešto što je vrlo važno?
Dakle, draga Chantal, ti i tvoja priča vrijedili ste ovom odboru punih 30 sekundi, a onda su povukli crtu ispod toga.
Ne može biti istina da su te "tri tenora" i Peter Alexander ritualno silovali u katedrali u Barceloni.
Ovo nas vraća na temu o kojoj smo upravo razgovarali sa Sandrom Rasch.
– Da velika većina preživjelih kaže da su uključene istaknute i elitne osobe, koje su dobro
povezane na međunarodnoj razini i međusobno se pokrivaju.
Dakle, Chantal, imaš više od 30 sekundi da kažeš nešto o tome.
Da, pa, već si to rekla nekoliko puta. Tako je nezamislivo, tako je malo vjerojatno.
Dakle, to zaista nadilazi uobičajeni opseg stvari, pa je teško povjerovati u to.
I to je točno, kad si dijete i doživiš to, stalno ti se ponavlja, doista ti je to usađeno:
Ako ikada o tome pričaš, ionako ti neće koristiti, jer ti nitko neće vjerovati.
To je doista deka.
To je, dakle, zaštita za počinitelje, a ujedno i jedno od njihovih najvećih oružja: ono što čine toliko je golemo i toliko
izvan svih granica da je prosječnoj osobi – ili nekome tko jednostavno živi
normalan život – zaista teško to uopće zamisliti.
Da, ali takav je red stvari. Dakle, prije svega, stvarno želim reći da nisam tamo i ne pričam o
svojim iskustvima kako bi mi što više ljudi povjerovalo.
Dakle, ako netko poput Bernda Hardera ne vjeruje u mene, onda ne mora vjerovati u mene.
Ali sam ovdje da zaista potaknem ljude da se zapitaju, kad čuju nešto takvo: Što ako je to ionako istina?
Zaista, uvjeravam vas, uvjeravam sve koji sada slušaju i gledaju da – ako se upustite na ovaj put – vrlo
brzo ćete shvatiti da je, nažalost, ovo i dalje istina.
Nažalost, nažalost. Zašto nažalost?
Jer upravo sada, u ovom trenutku, dok govorimo, ima djece koja ovo doživljavaju.
A ako ne ustanemo i ne pogledamo to te samo nastavimo govoriti: "Oh, to je nemoguće", onda će ta djeca i dalje to doživljavati.
Vjerujem da je naša odgovornost kao društva da to pogledamo – i ovdje sam o tome govoriti jer sam to i sam
iskusio – i zaista bih želio potaknuti svakoga da to pogleda.
Da, i doista ćete pronaći dokaze da je to istina.
Da, hvala ti, Chantal.
Želite li nam ukratko reći što ste doživjeli u Barceloni?
Bernd Harder je to odbacio jer očito nije moguće.
Da, pa, u Barceloni je bilo ovako – pretpostavljam, naravno, da su ugledne osobe unajmile ili jednostavno rezervirale
cijelu Sagradu Famíliju , koja se nalazi u središtu grada.
– A to je bilo 30. travnja, a 30. travnja se slavi rođendan Sotone i održan je vrlo veliki, ogroman ritual.
Dakle, s jedne strane je rođendan Sotone, a s druge je dovršetak mog takozvanog
osposobljavanja kao "Majke tame" – kao što smo ranije čuli.
I u ovom ritualu jednostavno su me silovali ugledni ljudi – kako je Bernd Harder upravo rekao – "tri tenora" i Peter Alexander.
"Tri tenora" – u to vrijeme još nisu bili poznati kao "tri tenora".
Dakle, tada su i dalje održavali odvojene nastupe ili koncerte.
Ali tada se već raspravljalo da će se oni na kraju okupiti.
Na takvim događajima sam više puta čuo što će se dogoditi u budućnosti ili koji su njihovi planovi.
Dakle, sva trojica su bila tamo i tek su se kasnije okupila.
I to je također slučaj na mjestima gdje su pozvane osobe, istaknute osobe, koje u tom trenutku možda nisu toliko istaknute.
Ali upravo zato što sudjeluju u takvim ritualima, obećano im je da će potom dobiti karijeru.
Mislim da se isto dogodilo i s "The Three Tenors", jer vjerujem da su postali poznati dvije ili tri godine kasnije.
Nevjerojatno.
Da, bilo bi gotovo nemoguće povjerovati da stotine, a sada čak i tisuće, ne iznose točno iste izjave.
Kao što sam spomenuo, upravo sam obradio 1.024 izvještaja preživjelih u svojim dokumentima – i to je apsolutno užasno.
U 2022. godini bilo je 27 prijava žrtava, u 2023. već 111 prijava preživjelih, u 2024. bilo ih je
247, a ove godine zabilježeno je 640 novih prijava.
Ovo je eksponencijalna krivulja, a ova poplava ne pokazuje znakove jenjavanja.
Zato je moj otac imao ovu briljantnu ideju s Vetopedijom, da se preživjeli ritualnog nasilja mogu registrirati na Vetopediji.
To je poput Wikipedije, ali je besplatna enciklopedija glasova koji se ne slažu.
Tako možete prikupiti sve te izvještaje u velikoj međunarodnoj bazi podataka i prikazati ih.
A ova je platforma već dostupna na 21 jeziku.
Chantal, vidio sam da si se već prijavila.
Mislim da je to sjajno.
Želite li ostalim preživjelima i nama ukratko objasniti kako se registrirati ili biste nam možda htjeli pokazati svoju prijavu?
Da, voljela bih.
Pod "Ritualno nasilje" nalaze se kratki izvještaji svjedoka.
Možete kliknuti na "Zabilježite izvještaje svjedoka" u gornjem desnom kutu, a zatim
postoji nekoliko pitanja na koja možete odgovoriti.
Prvo, kratak pregled njegove životne priče, ali i mjesta zločina na kojima je to doživio, zemalja u kojima su
počinitelji viđeni – ako želite uključiti te informacije.
Mislim da je to sjajna ideja i zaista bih volio potaknuti sve preživjele koji se usude učiniti to da nešto zapišu.
Ovo također možete unijeti anonimno.
Zapravo je to da podignemo glas kako bismo pokazali: "Bok, nismo sami, ovdje smo. Podižemo glas i nećemo stati dok nas ne čuju."
Vjerujem da nas čuju – u to vjerujem – ali nas i dalje velika većina ignorira.
I to je sredstvo za ovo – kako se to opet zove?
Lois: Vetopedija
Da, točno.
I to je način da stvarno ostanete u toku – i nema rizika za vas ako se prijavite – i da
nastavimo dosljedno podizati naše glasove.
Želio bih ovo potaknuti.
Vrlo lijepo, hvala vam puno na sudjelovanju i prijavi.
Također možete unijeti izvore na Vetopediji.
Ovdje vidimo vaše dvije knjige i gdje ih možete naručiti.
Također možete prenositi videozapise.
Ovo je nešto vrlo posebno kod Vetopedije, što su izvori osigurani, jer se veliki broj videozapisa
o ritualnom nasilju neprestano briše s interneta!
Već smo uspjeli spremiti ove videozapise na Vetopediju za mnoge druge žrtve, jer su već nestali s drugih platformi.
Da, hvala ti puno, draga Chantal, što si stajala ondje i jednostavno koračala naprijed unatoč svim tim napadima.
Sada smo se vratili i na Vetopediju!
Iz dna srca vam zahvaljujem i na ovom razgovoru.
Nema na čemu, i puno vam hvala na vašoj predanosti i podršci preživjelima ritualnog nasilja. Puno vam hvala.
Nema na čemu.
Sada bih želio prijeći na Marcela Poltea, koji je radio s mnogim preživjelima ritualnog nasilja i podiže svijest o tim zločinima.
Reži!
Nakon što je završio studij prava, dr. Marcel Polte je 15 godina radio kao odvjetnik u međunarodnim
odvjetničkim društvima specijaliziranim za trgovačko pravo.
On i danas radi kao odvjetnik.
Osim što je radio kao odvjetnik, nekoliko je godina vodio praksu kao nemedicinski praktičar specijaliziran za psihoterapiju.
Kroz ovaj rad 2017. godine došao je u kontakt s temom satanističkog ritualnog
zlostavljanja i od tada je intenzivno proučava tu temu.
Njegova istraživanja i brojni susreti s preživjelima satanskog ritualnog nasilja rezultirali su trima knjigama:
"Mračni novi svjetski poredak, svezak 1 i 2" i "Ujak Sam: izvješće iznutra iz pakla Monarch kontrole uma".
Njegove knjige odlikuju temeljita istraživanja i opsežne reference.
Također je svojim predgovorom podržao publikacije preživjelih ritualnog nasilja.
Jedan od fokusa njegovog rada je pokazati kako su sataničko ritualno nasilje u kultovima i programiranje kontrole uma
od strane tajnih službi poput CIA-e povezani i primijenjeni.
Ovdje se okrutna tortura i zlostavljanje koriste za stvaranje podvojenih ličnosti kod djece i
mladih, koje se potom mogu odgovarajuće uvjetovati.
Bok, Marcel Polte, čuješ li nas?
Da, čujem te savršeno.
Vrlo lijepo, dobrodošli na 22. AZK. Sjajno je što ste ovdje.
Hvala ti, Lois.
Već ste čuli kratke doprinose Sandre Rasch i Chantal Frei ovdje na 22. AZK-u.
Ti si se osobno bavio brojnim preživjelima.
Možete li u kratkoj prezentaciji sažeti što ste otkrili u svojim knjigama o temi satanskog ritualnog nasilja i
svoje dokumentarne dokaze o umiješanosti vojske i CIA-e?
Možete li nam reći više o MK Ultra kontroli uma i slično? I možete li ukratko objasniti što je MK Ultra kontrola uma?
Da, rado ću. Učinit ću to.
I veselim se što imam priliku smjestiti izvještaje Sandre i Chantal u širi kontekst.
Ritualno zlostavljanje i kontrola uma uključuju sustavno nasilje koje se ne sastoji samo od
pojedinačnih djela, već je ugrađeno u veće strukture.
U destruktivnim kultovima, tajnim vojnim programima i mrežama koje djeluju kroz generacije.
Već dugi niz godina istražujem ovaj vojno-satanistički kompleks i dokumentiram kako se ta područja potom međusobno prožimaju.
Moje knjige sažimaju ova otkrića.
Svi izvori i dokazi također se mogu pronaći tamo.
Ono što opisujem u nastavku temelji se na izjavama preživjelih poput Chantal i Sandre, ali i na širokom spektru
stručne literature terapeuta, deklasificiranim vladinim dokumentima i međunarodnim istraživanjima.
I ritualno nasilje, treba reći, više je od vjerskog fanatizma ili sadističkog zlostavljanja.
To su namjerno strukturirani čini nasilja koji slijede okultni ili sotonistički sustav vjerovanja.
A u kultnim obiteljima ta se agenda potom prenosi s jedne generacije na drugu.
Od rođenja su djeca prisiljena na ulogu žrtve, ali i na ulogu počinitelja.
Oni su mučeni, zlostavljani i prisiljeni ubijati životinje ili čak ljude, kao što smo upravo čuli.
Svrha ovoga je trostruka. Prvo, uništenje osobnosti.
Ekstremna trauma uzrokuje fragmentaciju žrtvinih psihe.
A zatim, nadovezujući se na to, drugo, formiranje kontrolabilnih dijelova ličnosti, takozvanih "altersa" ili
unutarnjih dijelova, koji potom izvršavaju specifične naredbe.
I treće, također važno, veza s strukturom počinitelja stvara se umjetnim izazivanjem
osjećaja krivnje kod žrtava, ali i straha i odanosti.
Na ovaj način žrtve su od rođenja vezane za ove kultne strukture.
I ovi su mehanizmi desetljećima opisivani u istraživanjima traume.
Njemački i međunarodni stručnjaci poput Michaele Huber i dr. Alison Miller potvrđuju ovaj obrazac prisilne disocijacije
, koja se redovito uočava kod žrtava ritualnog nasilja.
Ali – i ovo je vrlo važno – postojanje ritualnog nasilja može se dokazati ne samo izjava svjedoka, nego i podacima.
Radna skupina za ritualno nasilje provela je nekoliko anketa među psihoterapeutima u Njemačkoj 2005. i 2007. godine.
Ukupno je više od 200 slučajeva klasificirano kao vjerodostojni. To je uključivalo 42 izvještaja o ubojstvima.
I Radna skupina države Utah za ritualno zlostavljanje potvrdila je slične strukture u SAD-u već 1992. godine.
Konačno, među mnogim drugima, postoji studija iz 2016. godine Neovisne komisije za istragu
seksualnog zlostavljanja djece (UKASK) u Njemačkoj.
Ovo je ponovno procijenilo iskustva 174 psihosocijalna stručnjaka iz Njemačke koji su izvijestili da su
radili s žrtvama organiziranog i ritualnog nasilja.
Od toga je 69 posto slučajeva bilo povezano sa sotonističkim skupinama.
A ove brojke dokazuju da ne govorimo o izoliranim slučajevima, nego o međunarodno ponavljajućem fenomenu koji
je dokumentiran u profesionalnim kontekstima mnogo prije nego što je privukao javnu pažnju.
Da bi se razumjeli ovi mehanizmi ritualnog nasilja, potrebno je također biti upoznat s povijesnim programima kontrole uma.
Pedesetih godina CIA je pokrenula Projekt MK-Ultra, istraživački program usmjeren na manipulaciju ljudskom sviješću.
MK-Ultra obuhvaćao je više od 140 podprojekata koji su uključivali eksperimente na ljudima, u kojima su korišteni droge,
prvenstveno LSD, hipnoza, električni šokovi, uskraćivanje sna i uskraćivanje osjetilnih podražaja, tj. deprivacija podražaja.
A cilj svega ovoga bio je razviti mehanizme kontrole nad umom i ponašanjem.
Ono što je u službenim dokumentima o MK-Ultra samo naznačeno, mnogi preživjeli opisuju
kao stvarno iskustvo u ritualnom kontekstu.
A ono što je upadljivo jest da su to iste tehnike, isti ciljevi i, u nekim slučajevima, isti počinitelji.
Ali naravno, postoje i preživjeli iz samog programa MK-Ultra, koji se sada naziva "Projekt Monarch".
Jedna od njih je Mary Sparrow. Njezinu izjavu možete pronaći na stranici "50 Voices of Ritual Abuse" (https://www.50voices.org/).
Ali također Cathy O'Brien i Katie Groves.
I već – što je također važno – 1995. godine preživjeli MK Ultra svjedočili su u Washingtonu DC pred Savjetodavnim
odborom za eksperimente s ljudskom izloženošću zračenju.
Zapisnici se još uvijek mogu pronaći. Ništa od ovoga nije nova ideja.
Ključna je poenta da ritualno nasilje i MK-Ultra nisu odvojeni fenomeni.
Oni su ujedinjeni zajedničkom ideologijom, satanizmom kao sustavom moći i kontrole.
I u oba konteksta nalazimo ista osnovna načela, naime potpunu potčinjenost pojedinca, dehumanizaciju kroz
ekstremno nasilje i stvaranje alata, tj. ljudi koji izvršavaju naredbe, a da ih se kasnije ne mogu sjetiti.
Psiholog dr. Corydon Hammond otvoreno je govorio o tim vezama još 1992. godine na
konferenciji u svom takozvanom "Greenbaum govoru".
Opisao je kako su satanski kultovi i programi tajnih službi ruku pod ruku radili na namjernom izazivanju disocijacije i na
programiranju tih struktura ličnosti u žrtve za određene zadatke.
Mnogi preživjeli stoga navode da su počinitelji bili ugrađeni i u vojne i u obavještajne krugove, ali i u kultove – drugim
riječima, imali su dva lica iste ideologije, da tako kažemo.
Istaknut primjer je potpukovnik Michael Aquino, koji je također bio veliki svećenik Hrama Seta.
Mnogi su vjerojatno upoznati s njegovim imenom.
Potpuno satanistkinja, da!
Osnova ove kontrole, moglo bi se reći, jest disocijacija, odvajanje.
Ekstremna, uglavnom ponavljana trauma na kraju razdvaja svijest na odvojene dijelove.
A ti se unutarnji dijelovi potom mogu od strane počinitelja posebno dodijeliti nove identitete, zadatke i okidače.
I vrlo ukratko o najvažnijim metodama kako ovo funkcionira, kako se to postiže.
Ovo je, prvo, "indukcija traume" kroz mučenje, bol, zlostavljanje, električne šokove ili čak doživljaje
bliske smrti poput utapanja; ali i hipnozu i sugestiju.
Cijela je stvar kombinirana sa simbolima, brojevima ili nizovima slova, poput "alfabetskih kodova", a zatim dolazi do uskraćivanja
podražaja, na primjer u spremnicima ili komorama, što je usporedivo s onim što je prikazano u seriji
"Stranger Things"; inspirirano stvarnim eksperimentima.
Zatim se daju droge, često u kombinaciji s električnim šokovima, kako bi se povećala
sugestibilnost, tj. sposobnost pod utjecajem.
A tu je i programiranje putem rituala, u kojima počinitelji simuliraju duhovnu razinu kako bi u svoje
žrtve implantirali takve nadnaravne strukture moći.
U svom istraživanju potom sam usporedio te mehanizme s deklasificiranim dokumentima MK-Ultra.
A osnove, moglo bi se reći, vrlo su jasno dokumentirane.
Središnji element mnogih izvještaja o žrtvama također su takozvani programi samouništenja ili samoubojstva, koji služe trajnoj
kontroli žrtve i time sprječavanju bilo kakvog otkrivanja.
Programi se potom aktiviraju ključnim riječima ili simbolima, određenim zvukovima ili glazbom, ili kontaktom s određenim
osobama ili institucijama, na primjer u kontekstu terapije.
Tako da, kad žrtva govori o svojim iskustvima, ona odjednom počne paničariti ili si
nauditi, jer je dio nje programiran da štiti istinu.
Ostale uloge koje ovi unutarnji dijelovi igraju uključuju reportera, kažnjavača i programera.
Marcel, mogu li te na trenutak prekinuti?
Nema na čemu.
Vidjeli smo glazbenike i glumce koji su svi počinili samoubojstvo. I onda uvijek pomisliš:
"Sada imaju slavu, imaju novac. Zašto se ubijaju?"
Ima li ovo ikakve veze s ovom 'programacijom samoubojstva'? Da bi možda htjeli otkriti
sve, a onda se odjednom aktivira ovaj program?
Da, to je vrlo valjano pitanje i također vrlo važna opaska, osobito kad su u pitanju slavne
osobe, gdje, kao što ste upravo spomenuli, ljudi kažu:
Imaju bogatstvo, imaju pažnju, zapravo bi trebali biti sretni, iako to zasigurno donosi određenu dozu stresa.
Možda se u određenim slučajevima – osobito kada se čini da netko želi otkriti tajnu – pokreću takvi programi.
Naravno, ovo je teško dokazati unatrag.
Ipak, vjerujem da su to prilično izolirani slučajevi.
U nekim je slučajevima zaista lako pogoditi, osobito kod onih koji su već dali naslutiti da bi željeli razgovarati
o stvarima ili su već pokrenuli određena ključna pitanja.
Međutim, u mnogim slučajevima iza toga će biti nešto drugo.
I treba se zapitati: "Što je taj veliki unutarnji sukob koji imaju ove istaknute slavne
osobe, a koji na kraju dovodi do samoubojstva?"
Međutim, to dovodi do još mračnijih ili jednako mračnih krugova, gdje se čovjek mora zapitati: "Koja je bila cijena ove slave?"
I kao rezultat toga, nastaju li sukobi savjesti ili možda postoje čak i mehanizmi koji nadilaze ove tehnike
kontrole uma, kako sam ih opisao, da bi se takvi ljudi, takoreći, porobili na vrlo, vrlo dubokoj razini?
To bi išlo izvan okvira ovog članka, ali je to vrlo, vrlo važna točka.
Hvala, vrlo dobro, da.
Da, prelazimo s programa samoubojstva na širu sliku.
Naime: oni nisu samo preživjeli iz Njemačke ili, poput Chantal Frei, iz Švicarske, nego i iz mnogih drugih
zemalja, kao što su Ujedinjeno Kraljevstvo, Sjedinjene Američke Države, Nizozemska, Australija i Švicarska.
U načelu se može reći da postoje izvještaji sa sličnim obrascima diljem svijeta – ukratko sažeto.
U većini slučajeva počinitelji su članovi vlastite obitelji.
Mjesta zločina uključuju privatne vile, crkve, podzemne prostorije, vojne objekte i šume.
Zatim tu su kontrola uma, trgovina ljudima, dječja pornografija, prostitucija i takozvani snuff filmovi , ali i veze između
tih lokalnih kultova, gdje se to događa, i međunarodnih mreža.
I sve to, te strukture, zatim se ponovno preklapaju s organiziranim kriminalom, ali i s državnim ili
vojnim područjima gdje se na ljudima provode eksperimenti.
Jedan primjer koji je spomenula Chantal Frei je veza s američkom vojnom bazom "Dagger Complex"
u Darmstadtu, gdje je doživjela takva iskustva.
Ali Cathy O'Brien, na primjer, također navodi brojne vojne baze u SAD-u kao mjesta zločina, kao i NASA-ine objekte.
U svojoj knjizi Uncle Sam's analiziram izjave Katie Groves, koja u videozapisima priča o svojim iskustvima u
takozvanoj 'tvornici snuffa' gdje su se snimali filmovi koji prikazuju ubijanje djece.
Ona opisuje kako su ta djeca bila sustavno zlostavljana, mučena i ubijena u podzemnom postrojenju u Teksasu.
Prema njezinoj izjavi, objekt je bio pod kontrolom CIA-e, za koju se tvrdi da upravlja međunarodnom mrežom trgovine djecom.
Eksperiment daljinskog promatranja koji je ona naručila uspio je potvrditi postojanje ovog objekta bez ikakve sumnje.
Iako je teško potvrditi ove izjave, osim aspekta "daljinskog promatranja", mora se reći da se u mnogim detaljima podudaraju sa
svjedočanstvima drugih preživjelih, osobito kada su u kombinaciji s ritualnim elementima,
vojnim kontekstom i složenim metodama programiranja.
U nekim slučajevima preživjeli koji se ne poznaju navode ista ili određena mjesta zločina ili počinitelje.
U tijeku mog istraživanja također sam podnio FOIA zahtjev, tj. zahtjev za informacije prema
američkom Zakonu o slobodi informiranja, CIA-i.
A onda sam zatražio objavu svih dokumenata koji se odnose na prethodno spomenutu preživjelu MK-Ultra Cathy O'Brien.
I odgovor CIA-e je vrlo zanimljiv.
Stalo je: "Postojanje ili nepostojanje dokumenata ne može se ni potvrditi ni opovrgnuti."
Postojanje ili nepostojanje takvih dokumenata trenutno je klasificirano i stoga zaštićeno od objavljivanja.
A ako razmislite o ovom odgovoru, to znači da je službena izjava:
Očito postoje dosjee, ali iz razloga nacionalne sigurnosti ne mogu se objaviti.
Inače bi jednostavno rekli: "Nisu pronađeni nikakvi zapisi." Drugim riječima, "Nema ničega."
I sama činjenica da uopće postoji išta povezano s Cathy O'Brien već je vrlo snažan
pokazatelj da u njezinoj priči ima istine, na primjer.
Osim psiholoških i tehničkih aspekata, također treba reći da duhovna i ideološka pozadina igra vrlo središnju ulogu.
Mnogi počinitelji sebe vide kao dio satanskog ili luciferijanskog reda koji nastoji steći moć kroz patnju, smrt i potčinjavanje.
Za njih su ti rituali više od same simbolike.
Vjeruju u energiju ili moć koja se može steći kroz ovu žrtvu.
I upravo je ovo uvjerenje ono koje se prenosi s generacije na generaciju unutar kultnih
obitelji, ispreplićući se s elitističkim svjetonazorom:
Naime, izabrani – s njihove točke gledišta – stoje iznad drugih ljudi – kojih se,
međutim, također boje zbog njihove brojne nadmoći.
Da.
Posljedice za žrtve, odnosno žrtve ovih sustava, također su važne.
Trpe teške posljedice traume kao što su kompleksna disocijacija , flashbackovi – koje su spomenule Sandra i
Chantal – anksiozni poremećaji, kompulzivno ponašanje.
Mogu postojati fizičke bolesti kao posljedica višegodišnjeg zlostavljanja.
I često i duboke krize identiteta.
I mnoge žrtve stoga razvijaju ovu disocijativnu strukturu identiteta, kako su to namjeravali počinitelji.
Tako onda imate trajnu zbirku toliko brojnih unutarnjih osobnosti koje se također pojavljuju izvana.
Dakle, kada govorimo o ritualnom nasilju i kontroli uma – i time polako dolazim kraju – nije riječ samo o otkrivanju pojedinačnih
slučajeva, nego o središnjem pitanju koliko te sile znaju o ljudskoj svijesti i kako potom zloupotrebljavaju
to znanje kako bi postigle određeni krajnji cilj.
Naime, uspostava onoga što oni smatraju sotonjskim svjetskim carstvom.
Stoga je vrlo važno da imamo neovisna istraživanja o disocijaciji i traumom utemeljenom
programiranjem, te da postoje sigurni prostori za preživjele.
Ali i hrabrost da se zajedno radi preko institucionalnih granica, jer šutnja samo štiti počinitelje.
Obrazovanje i podizanje svijesti prvi su korak prema prekidanju ovog kruga.
I moj rad također je namijenjen kao doprinos sveobuhvatnijem razumijevanju ovih mehanizama.
Ritualno nasilje nije marginalno pitanje, već odraz onoga što se događa kada tajne, okultne skupine
neprimjetno proširuju svoj utjecaj u našem društvu.
Da, gospodine.
To je još jedan razlog zašto se moramo pogledati u ogledalo, shvatiti žrtve ozbiljno
i osigurati da ovi nalazi budu objavljeni.
Uostalom, ovo ugrožava slobodu svakog pojedinca.
Ritualno nasilje i kontrola uma, kao što je već spomenuto u predavanju, izrazi su iste destruktivne ideje: da se osoba
može kontrolirati, slomiti i da joj se duša može prisvojiti.
Ipak, svaka istina koja izađe na vidjelo, a koja je, da tako kažemo, pozitivan aspekt svega toga, slabi ovaj sustav.
Prosvjetljenje počinje na kraju, kada tu neizrecivu stvar stavimo u riječi, a preživjeli,
osobito Sandra i Chantal, usuđuju se progovoriti.
I zato su platforme poput ove toliko važne. Dakle, još jednom, hvala svima.
Želio bih zahvaliti svima koji slušaju što su bili voljni slušati, ali i gledati, i što nisu zatvorili oči. Hvala vam puno.
Da! Hvala!
Hvala ti, Marcel. U samo nekoliko minuta zaista si povezala ono što je moj otac rekao na početku ove konferencije.
Upravo je, uz naša desetljeća istraživanja, pokazao kako su te tajne strukture u konačnici ukorijenjene u satanizmu.
I čuli smo iz njihovih usta da žele uspostaviti sotonjski svjetski poredak.
Ali su u manjini.
Mi smo daleko superiorniji od njih, samo da to shvatimo!
Kad bi samo svjetlo moglo ući, ovaj bi se čitav kriminalni konstrukt urušio. I vrlo smo blizu te točke.
I stoga: ako svi vi proširite ovo predavanje i cijeli AZK, tako da se rasvijetli istinska svjetlost,
tada će se ovaj sotonistički svjetski poredak srušiti.
Hvala vam na borbi za podizanje svijesti i iznošenje ovih okrutnih praksi na vidjelo.
Naši gledatelji se sada također pitaju: Kako je moguće da policija ne goni takva kaznena djela, a sudovi ih ne kažnjavaju?
A na ovo pitanje želio bih prijeći na Uwea Kranza.
Uwe Kranz je policijski službenik, umirovljeni viši državni savjetnik i bivši predsjednik
Državnog ureda kriminalne policije Turingije.
Bio je nacionalni stručnjak u Europol-u.
Kao stručnjak za sigurnosna i teroristička pitanja, on redovito objavljuje članke u brojnim medijima.
Uwe Kranz se više od 50 godina bori protiv organiziranog kriminala, ekstremizma i terorizma.
Tijekom svog mandata bio je osobito posvećen zaštiti djece.
To postaje jasno kada pogledate područja djelovanja u njegovoj profesionalnoj karijeri:
Bio je predstavnik za pitanja mladih, prevenciju kriminala, borbu protiv seksualnog nasilja nad djecom te trgovine
ljudima i organima na nacionalnoj i međunarodnoj razini, a bio je uključen i u rad udruge za kriminalnu politiku.
Na svojoj web stranici Uwe Kranz objavljuje članke o temama poput "seksualnog zlostavljanja djece" i "kontrole uma".
Kao kriminalni istražitelj, on pruža uvide u "duboku državu" i promatra aktualna svjetska zbivanja iz mirovine.
Također doprinosi svojim iskustvom i znanjem kao član i govornik na simpozijima za tisak koje organiziraju ugledna
udruženja poput Axion Resist i MWGFD e.V. (Medicinski stručnjaci i znanstvenici za zdravlje, slobodu i demokraciju).
Oni su uspostavljeni s ciljem zaštite dobrobiti djece i očuvanja slobode i vladavine prava.
Ovdje je govorio o temama koje uključuju zločine pedofila, ranu seksualizaciju i trgovinu djecom.
Za mene je posebna čast pozdraviti ovog iskusnog kriminalnog istražitelja, Uwea Kranza, ovdje na 22. AZK-u.
Čast je sva moja.
Drago mi je što si ovdje.
Da, imate pola stoljeća iskustva u kriminalističkoj istrazi u borbi protiv seksualnog zlostavljanja djece.
Kao policajac, a čak i kao viši ministarski savjetnik i načelnik Kriminalističke istražne
službe Tiringije, bili ste na čelu ovih istraga.
To znači da su vam prijavljeni slučajevi, a vi ste ih potom istražili. Ali što se onda dogodilo?
Problem je u tome što se dokazi prvo moraju iznijeti kako bi se slučaj mogao proslijediti javnom tužiteljstvu, gdje će biti
prihvaćeni i preraditi u optužnicu koja će biti podnesena sudu.
Nažalost, na tom putu ima mnogo, mnogo neuspjeha.
Frustrirajuće je kad ujutro uhapsiš nekoga, a onda ga poslijepodne ponovno sretneš.
– Ovo sam ilustrirao: uhićen ujutro, pušten u podne.
Na primjer, često se susrećemo s problemom da policija vrlo često dolazi na mjesto ubojstva i zatim počinje istraživati ubojstvo.
A onda, na putu prema državnom odvjetništvu, ubojstvo postaje tjelesna ozljeda koja je dovela do smrti.
Zatim, pod određenim okolnostima, možete završiti s potpuno drugačijom pravnom supstancom i potpuno drugačijim problemima.
Ili kad, kao u nedavnom slučaju, silovatelji koji su počinili grupno silovanje izlaze iz suda veselo zviždeći jer
sudac nije sto posto uvjeren da djevojka možda nije pristala.
Tu cijela stvar počinje postajati pomalo upitna.
I postoji mnogo, mnogo mogućnosti za obustavu postupka ili njegovu pretvorbu u psihijatrijski prijem, i tako dalje i tako dalje.
Dakle, negdje u poslovanju postoji razdor i, nažalost, to je slučaj.
Ove žrtve moraju se tretirati pažljivo i ozbiljno.
Imate svako pravo na svijetu da vas policija i pravosudni sustav pravilno tretiraju.
Hvala vam na izjavi. Također spominjete takozvano "pedofilsko kazneno djelo" i veze za koje se tvrdi da sežu u
"visoke krugove". Koja su vaša zapažanja u tom pogledu?
Da, pa pretpostavimo sljedeće: uvijek uključujem slučaj Dutrouxa u svoje PowerPoint prezentacije.
Sigurno ste upoznati s slučajem Dutroux.
Belgijski pedofil koji je ubio jedanaestero djece i dvije je izgladnio do smrti dok je bio u zatvoru.
Jer nije otkrio ništa dok je bio u zatvoru, a djeca su potom umrla od gladi. Zaista strašan slučaj.
Cijela serija svjedoka ili je sudjelovala u nesrećama ili je umrla pod sumnjivim okolnostima, ili što god.
A slučaj Dutrouxa već je dokazao da su svi slojevi društva bili uključeni u ove mreže zlostavljanja djece.
Dakle, ovo je stiglo do samog vrha politike, do samog vrha kulture, televizije i medija.
Postupak je bio sinonim za ono što je suština problema.
Bilo da je riječ o Epsteinu ili ne, to je potpuno ista stvar.
U Epsteinu također imaju veze sve do vrha politike, šoubiznisa, tužitelja – tko zna čega još – visokih dužnosnika i političara.
Učinili su isto s "Diddyjem" Seanom Combsom, koji je također dobro poznat. On je sada već četiri godine i dva mjeseca "zatvoren".
Ovo je zapravo bezopasna osuda, jer je cijelo područje organiziranog kriminala jednostavno izrezano.
Rečeno je da ćemo odustati od slučaja i osuditi ga samo za jedan slučaj zlostavljanja svoje djevojke ili supruge.
A onda je cijeli proces sveden na mali odjeljak.
U mnogim slučajevima takvi su postupci namjerno fragmentirani.
Godine 1995. imali smo veliko suđenje u Engleskoj. Također su o njemu izvještavale banke,
političari, mediji, veliki moguli i svi ostali mogući.
Tijekom godina proces je postajao sve manji i manji, sve dok na kraju nije ostalo ništa.
Na kraju su to bili sporedni postupci – razlažu se i razbijaju na sitne komadiće, da tako kažemo, na
pravne zalogajčiće, i onda ne ostaje mnogo suštine.
Ovo prirodno budi sumnju da se ovdje vrši utjecaj. To se ne može odbaciti olako.
Jeste li i vi uočili ovaj princip u svojoj regiji, kao što je sada bio slučaj s Epsteinom, Dutrouxom, P. Diddym i tako dalje?
Principi su svugdje isti, bez obzira na zemlju.
Morate pretpostaviti da se ovaj seksualni zlostavljanje male djece, djevojčica i
adolescenata događa diljem Europe i diljem svijeta.
Ako pogledate NCMEC, na primjer – američki centar za prijavu nestale i zlostavljane djece – prije
četiri ili pet godina još je imao 50.000 slučajeva.
Sada nam se svake godine prijavi 205.000 slučajeva.
Nevjerojatno!
Ali mi smo mali svjetlo.
Ako usporedite ono što NCMEC prijavljuje Aziji, Indiji i Pakistanu, onda smo gotovo na milijune.
Ovo jasno pokazuje da je to globalni problem, a ne samo njemački problem, ne samo belgijski problem ili bilo što drugo.
Također sam čula da postoji mnogo službenih studija o zlostavljanju u kultovima.
Možete li u nekoliko rečenica objasniti što je stajalo u službenoj izjavi?
Postoji mnogo studija. Vjerujte mi, u ovom području ih je bezbroj.
I sam napisao dvije studije za Europski parlament, 2020. i 2021. godine, u kojima sam prikupio sve ove informacije.
I rekao sam: "U redu, što se može poboljšati? Što možemo olakšati? Gdje možemo početi?"
– A učinjeno je upravo suprotno.
Ponovno je osnovan centar za borbu protiv seksualnog zlostavljanja djece. Bum.
Sada imamo još jedan centar uz Europol i tako dalje i tako dalje.
Imamo predstavnike posvuda i imamo studije posvuda.
Godine 2011. provedena je izvrsna studija o uvođenju direktiva EU-a za borbu protiv seksualnog zlostavljanja djece.
I procijenjeno je 2016. godine. To je dobra studija.
Postojala je još jedna studija WeProtecta. (https://www.weprotect.org/)
Također je bila dobra studija; samo ju je trebalo nastaviti i provesti.
Samo je trebalo nešto od toga napraviti!
Provedena je studija, koja je napisana i bila je ugodna za čitanje, s prekrasnim
slikama, prekrasnom grafikom i svim tim stvarima.
Ali provedba je općenito nedostatna.
Dakle, ne samo da nedostaje istraživanja o neizviještenim slučajevima, nego i političke
volje da se tim pitanjima detaljno pozabave.
Nije toliko da nedostaje zakona, a sigurno ne nedostaje studija.
Ne, moraš to učiniti! Moraš to učiniti i želiš to učiniti!
Također puno govoriš o seksualnom odgoju u ranoj dječjoj dobi u vrtićima i školama. Što o tome možeš reći?
Da, seksualno obrazovanje u ranoj dječjoj dobi posebno je područje koje me osobito šokiralo, jer ga je razvila
Svjetska zdravstvena organizacija (WHO) u suradnji s Njemačkim saveznim centrom za zdravstveno obrazovanje.
Od 13. veljače ove godine (2025.) naziva se "Savezni institut za javno zdravstvo".
Ima još više prava, još više mogućnosti i može učiniti još više, osobito kad je riječ o zaštiti klime.
A ova su dvoje sastavila ove smjernice o tome kako "spolno obrazovati" malu djecu.
Osnovna ideja iza ovoga je da se dijete – nakon što se može pobaciti do rođenja, to je jedna strana toga –
odmah nakon rođenja etiketira kao seksualno biće koje se može zlostavljati u bilo kojem trenutku.
I to je toliko ludo da to ne možeš ni zamisliti.
A najgore je što su ove smjernice BZgA Svjetske zdravstvene organizacije temeljene na znanstvenim saznanjima.
A sada molim vas pogledajte znanstvene nalaze i vidite odakle to dolazi. Dolazi od Kinseyja.
Čovjek koji je 1960-ih napisao zloglasno Kinseyevo izvješće o oslobođenju muškaraca i žena.
Od tada je zapravo sve išlo nizbrdo.
U to je vrijeme već nastajao pojam seksualne popustljivosti.
Indiferentnost prema djeci i seks s djecom su mogući i česti te su dopušteni.
Uveden je vulgarni jezik. A ta je osoba, Kinsey, provela niz testova.
Postoji niz testova koje sam vidio u kojima je četverogodišnje dijete bilo zlostavljano 24 sata kako bi postiglo 27 orgazama.
Samo zamisli to. Opisivao je orgazam svaki put kad bi dijete vrištalo, vrištalo ili imalo konvulzije – mučeći četverogodišnje
dijete 24 sata dok se ne bi pojavila neka fizička reakcija – a zatim je tu fizičku reakciju definirao kao orgazam.
A onda su bili oni koji su to činili, koji su zlostavljali djecu. Neki od njih bili su
dileri, neki bivši zatvorenici koji su pušteni.
Morate istražiti i sve to filtrirati.
I onda kažeš sebi: "Bok, što je ovo? Znanstveno znanje?"
Ovo je čisto zlostavljanje djece, čisto seksualno nasilje nad djecom pod izlikom istraživanja.
I on je potom imao odgovarajuće učenike.
Kinsey je zatim imao Kentlera. Bio je tu Izvještaj o Kentleru.
Zatim je bio Sielert. A zatim je bilo još jedan, nedavno.
Svi oni dolaze iz iste ideološke štale.
Morate uzeti u obzir. Kinsey je to započeo.
Zatim su "osvojili" sveučilišta, tehničke fakultete i ustanove za specijalističku obuku.
A sada se generacije društvenih psihologa, kulturnih psihologa i svega ostalog... proizvode jedna za drugom i
zauzimaju urede socijalne skrbi i obrazovne vlasti posvuda, nastavljajući raditi u duhu svoje obuke.
Nevjerojatno!
Po mom mišljenju, to je potpuno apsurdno.
A ako pogledate što ove smjernice zahtijevaju – od nule do četiri godine dijete mora naučiti
seksualnu masturbaciju. Od nule do četiri godine!
Pitam se, naravno, koji učitelj to radi i kako to radi?
A sada imamo 17 vrtića u Schwäbisch Hallu koji u svojim prostorijama uspostavljaju zone za osobno istraživanje tijela.
Roditelji su bili potpuno zatečeni!
O tome nisu znali ništa. Nisu bili ni obaviješteni.
Dakle, ako je to spolno obrazovanje u ranoj dječjoj dobi, onda je to u suštini ništa više nego razaranje obitelji.
To je uništenje obitelji.
Srž države, jezgra države, jest zdrav odnos u obitelji.
Postoji otac, postoji majka, postoji dijete i to je to.
Postoje dva spola i to je to. Sad sam desničarski ekstremist.
Znam. Postoji nešto još ljepše, kako je jednom rekla Monika Gruber:
A ako imamo Roditelja 1 i Roditelja 2, uskoro ćemo imati i Leš 1 i Leš 2 za djeda i baku.
Hoće li se i to dogoditi? To je, naravno, šala, ali činjenica je da to dehumanizira cijelu stvar.
Da, točno.
To više nije humano i nema dostojanstva – sigurno ne za dijete.
I djeca imaju dostojanstvo. Njihova prava također moraju biti zaštićena.
Djeca bi doista trebala biti tretirana kao pravne osobe, a ne kao predmeti koje se mogu jednostavno uzeti i odbaciti.
Da! Hvala ti što si objasnio.
Dakle, bilo je jedan pozitivan aspekt cijele priče.
To je bio Sveučilište Bielefeld.
Provela je opsežnu studiju o Kinseyju, Kentleru i tvrtki Co. i utvrdila da je to bilo zlostavljanje
djece, seksualno zlostavljanje u svakom pogledu.
Ovo je bila izrazito kriminalna organizacija koja se sada proširila po cijelom centru za obuku, gdje su se obučavali
društveni psiholozi, psiholozi, ravnatelji i slični stručnjaci.
I ovo se nastavlja. Postaje sve češće.
Stoga ne iznenađuje što danas u časopisima za roditelje čitamo da je sasvim normalno da se djeca tretiraju i odgajaju na način
da moraju imati seksualni kontakt između šest i devet godina.
I fizički se milovati i potajno svugdje uređivati male, ugodne kutke u kojima se djeca mogu povući.
Sve to samo ide na ruku počiniteljima.
Da... Žao mi je, nemam dobre vijesti.
To su samo negativna iskustva koja sam tamo imao.
Borio sam se gotovo cijeli život da seksualno nasilje nad djecom postane kazneno djelo.
I 2021. godine, nakon godina borbe, ovo je konačno, konačno, konačno uvedeno u Njemačkoj u
tolikoj mjeri da se sada smatra kaznenim djelom.
I to je ostalo na snazi od 2021. do 2024. godine. Zatim je gospodin Buschmann, kako su ga tada zvali,
liberalni ministar pravosuđa, došao i to poništio.
Sada je to opet kazneno djelo.
Dakle, ni to nije velika pobjeda.
Po mom mišljenju, sva objašnjenja koja je Ministarstvo pravosuđa dalo da opravda zašto je ovo
kazneno djelo ukinuto predstavljaju razorni optužni akt.
Da, to je zaista tužan odraz stanja stvari.
Puno vam hvala na vašoj predanosti pomaganju djeci i, prije svega, na tome što ste ove probleme doveli u javnost.
To je tako važno.
To se mora učiniti.
Hvala ti što si odvojio vrijeme, iako si trenutno u pokretu.
Vaše izjave su nam zaista pomogle da steknemo jasniju sliku o ovom pitanju.
Želimo vam sve najbolje u budućim pothvatima, uključujući i mirovinu.
Još uvijek si na visini zadatka!
Hvala vam na izvrsnom obrazovnom radu. Volimo vas!
Hvala.
Veselim se što ću sljedeći put biti s tobom! I ja ću biti tamo!
Da, uvijek si dobrodošao!
Sada se okrećemo jednako neustrašivom aktivistu koji je posvećen borbi protiv otmice djece,
ritualnog nasilja i trgovine djecom. Pokrenite snimku!
Sabine McNeill je studirala računarstvo i matematiku i radila u CERN-u 15 godina.
Zatim je radila kao organizatorica događaja, dizajnerica softvera, web izdavačica i matematička umjetnica.
U Londonu je volontirala kao McKenzie Friend, što je ekvivalent laičkog pravnog savjetnika.
U tom je procesu došla u kontakt s žrtvama ritualnog zlostavljanja i slučajeva zaštite djece kojima
je pravosudni sustav naštetio umjesto da im pomogne.
Sabine McNeill je počela objavljivati ove slučajeve na internetu.
Neumorno je radila u korist djece koju je država oduzela roditeljima i čak je to pitanje iznijela pred Europski parlament.
"Zato smo danas ovdje. Ovdje smo da pozovemo pomoć."
Postoje djeca koja vrište da ih se čuje. Ako ne čujete ovu djecu kako vrište, tko će?
Ukupno je vodila otprilike 50 slučajeva otmice djece.
Najpoznatiji bio je "slučaj Hampstead", u kojem je objavila videozapise s izjavama svjedoka djece Alise i Gabriela.
U njemu su djeca svjedočila da je njihov otac organizirao sotonistički kult koji je redovito zlostavljao i ubijao djecu.
Također su opisali kako im je otac vodio ruke dok su ubijali bebe.
"Naš otac nas uči mene i nas jer mi to ne možemo učiniti."
Nismo dovoljno jaki da odsiječemo glavu bebi.
On samo treba držati nož, staviti ruku na našu i pomoći nam odsjeći glavu bebi, jer uči kako to učiniti.
On to podučava mene i Gabriela.
Unatoč tim izjavama, sud nije osudio oca; umjesto toga, sud je oduzeo djecu majci i dodijelio ocu jedinstvenu skrbništvu.
Kasnije je isti sudac također osigurao da otac optužen za zlostavljanje u škotskom
slučaju zlostavljanja Hollie Greig ne bude osuđen.
Međutim, postojale su preklapanja s slučajem Hampstead ne samo u vezi s sucem, nego i s počiniteljima.
Čak i nakon presude u Hampsteadu, Sabine je ostala aktivna, prikupljajući deset tisuća
potpisa za peticije i dokumentirajući dokaze.
Također je javnosti učinila dostupnom listu koju je sastavila njezina majka, a koja sadrži 175 počinitelja.
To je dovelo počinitelje u tešku situaciju, te su na kraju podnijeli kaznenu prijavu protiv nje.
U dobi od 73 godine kasnije je osuđena na dugu zatvorsku kaznu od devet godina i nakon
otprilike četiri godine deportirana u Njemačku.
Mnoge njihove web stranice su zatvorene.
Unatoč uznemiravanju koje je pretrpjela u zatvoru, Sabine nije odustala:
Ona nastavlja podržavati suaktiviste u borbi protiv zlostavljanja djece i trgovine djecom.
Bok, bok Sabine. Dajem ti zagrljaj!
Bok, Lois. Hvala ti što si me poslušala.
Da, kakva je čast što danas govorite na 22. AZK-u!
Pratili ste brojne žrtve satanskog ritualnog zlostavljanja i također ste neke od njih uputili na moje filmove.
Upoznali ste majke u zatvoru kojima su djeca oduzeta.
Borila si se za ove majke i još uvijek se boriš poput lavice za ove majke i djecu.
Molimo vas da nam ukratko ispričate o svojim iskustvima!
Da, teško je jer ne znam odakle početi.
Moje prve žrtve, koje sam upoznao, uopće nisu imale nikakve veze s djecom.
Bilo je muškaraca u Domu lordova gdje sam organizirao događaje.
Prvo su došle žrtve banaka i sudova.
A onda su općenito došle žene, a zatim su došla ta djeca koja su prijavila najgore od svih.
A prije toga sve je već bilo tako loše.
Nikada neću zaboraviti kako je rumunjski socijalni radnik tvrdio da to nije bio slučaj s portugalskom
obitelji s petero djece, što bi ih, da tako kažem, opravdalo.
I to je bilo tako jadno i tako glupo i tako licemjerno.
Jednostavno ne možete stajati po strani i gledati bez da išta poduzmete.
Kad bih vam pričao o svojim iskustvima, možda je najgore bilo razgovor koji sam vodio s jednom ženom koja je imala
svoj takozvani 'zbok-zbok sastanak' sa svojim malim djetetom.
I onda je imala takozvani posljednji sastanak prije nego što joj je to oduzeto.
To je tako nevjerojatno licemjerno.
I to je šarada, to je groteskno.
Da, ne znam ni koje riječi da upotrijebim.
Pa, teško je reći koja je najgora stvar.
Kako bi se zločini trebali klasificirati? Po broju djece?
Surovost nanesena djeci ili surovost nanesena roditeljima?
Apsolutno užasno iskustvo zatvorskog života, gdje takozvani čuvari zloupotrebljavaju svoju moć jednostavno zato što
imaju priliku to učiniti i rade sve osim onoga što bi trebali raditi i što im se, u teoriji, propovijeda i zahtijeva.
Toliko je loše da to zapravo možeš samo mentalno protumačiti, oprostiti i objasniti.
Ti si mi također pričala o majci kojoj su četvero djece oduzeli, a peto je iz zatvora izveli.
Pa, vidjela sam je kad je bila trudna u zatvoru.
Kad je puštena, napisala mi je – jer postoji usluga 'Email-a-Prisoner' – e-poštom,
govoreći da su joj također oduzeli bebu.
I peti također? Da. O, Bože, o, Bože, o, Bože.
Do slučaja Hampstead, najgori slučaj bila je nigerijska obitelj sa sedmero djece.
Sva su djeca odvedena.
S ovim idiotskim postupcima na takozvanim obiteljskim sudovima, koji se drže u tajnosti.
Dakle, medijima nije dopušten ulaz. I tako je već desetljećima.
A sedmi je rođen u zatvoru.
Također sam bio u kontaktu s američkom majkom u susjednoj ćeliji, čije je dijete ostalo u Londonu.
I nakon što je izvezeno, unatoč svojoj pomoći.
Američka žena je doživjela točno ono što je nigerijska žena doživjela.
I kao što je socijalni radnik rekao: "Da, nikada ga više nećeš vidjeti."
A "sjajna" stvar bila je da je najstarija kći u obitelji bila zlostavljana od sina hraniteljske obitelji.
Sljedeća kći je svojoj majci rekla da je uvijek navečer vozili na mračne događaje na kojima su bili samo muškarci.
A mladi sin je pitao majku što je pedofilija.
I što se sljedeće dogodilo kad si bio u zatvoru?
Pa kad sam bila u zatvoru, objavila sam peticiju.
I tamo sam imao 16.000 potpisa i više.
Također sam imao više od 100.000 pregleda na svojoj web stranici, koju sam napravio za djecu.
Izradio sam pojedinačne web-stranice za najgore scenarije.
I tako sam postao relativno poznat.
A ovo je torba sa svim karticama koje sam dobio, a koje sam iskoristio za ukrašavanje zida svoje ćelije.
Nikad nisam uspio napraviti ogrlicu od toga.
Ali naravno da ih nisam htio baciti.
Oh, Sabine, jako smo sretni što si dobila ovu podršku i što ćeš je i dalje dobivati.
Stvarno me potreslo kad sam uživo vidio kako bebu odvoze.
Ukratko ću nam to pokazati.
"Dakle, u ovom trenutku imate točno jednu opciju."
Morate ga predati medicinskom tehničaru, a zatim možete sretno nastaviti svojim putem s
prijateljima i obitelji koji vas čekaju vani.
Ili ću ti to oduzeti i otići ćeš u zatvor.
Moraš donijeti ovu odluku. Moraš je donijeti sada.
"Neću ga pustiti."
"U redu. U redu."
Molim te, pusti ga da ode kako se ne bi ozlijedio, u redu? Dođi ovamo na trenutak. U redu.
"Pustila sam ga. Pustila sam ga!"
"Ne, ona ide u zatvor."
"Samo sam htjela reći da to nisam mogla učiniti, ali sam mu svejedno dopustila."
"Stavite ruke iza leđa."
"Zatvorili su vrata ambulantne kola. To je bilo posljednje što sam vidjela."
"Otimate mi unuka."
"Ne, uđi u auto. Uđi u auto. Sve je u redu."
"Želim se oprostiti." "U redu je. Uđi u auto."
"Želim reći zbogom." "Samo to pogoršavaš."
Svako dijete državi vrijedi oko milijun funti.
Dakle, to je djed bebe.
Tako je okrutno i tako užasno.
Mislim, oni samo rade svoj posao, zar ne?
To je isto kao za vrijeme nacističke ere, koliko se to može objasniti.
Oni samo izvršavaju naredbe i postali su robotski.
Oni nemaju vlastitih emocija.
Oni više ne znaju što je ispravno.
Da. Dolazi odozgo. Cijela ova trgovina djecom je podržana.
Možete li i to potvrditi?
Da, da, dakle odozgo, bez obzira na instancu.
Socijalni radnici ne mogu obavljati svoj posao bez policije.
Policija to ne može učiniti bez sudova.
Da. Ti si svjedok koji je sve ovo doživio iz prve ruke.
Moglo bi se reći.
Da, željeli bismo vam se od srca zahvaliti na vašoj predanosti ovim majkama i djeci.
Uspostavili smo platformu Vetopedia na kojoj se te majke mogu registrirati i
evidentirati uklanjanje svoje djece iz svoje skrbi.
Kako bismo također stekli bolje razumijevanje sustava koji stoji iza toga.
Naravno, bili bismo oduševljeni ako biste mogli proširiti vijest i podići svijest unutar svoje mreže, draga Sabine.
Da, ono što radiš je nevjerojatno. Stvarno je, stvarno sjajno. Hvala ti što si me poslušao.
Da, hvala vam puno na vašoj predanosti ovim majkama i djeci! To je zaista divno.
Svakako ćemo proširiti vijest, draga Sabine McNiell. I volimo te.
Hvala ti. I ja. Imam nevjerojatan poštovanje prema svemu što si učinila i što i dalje radiš. I divljenje.
Da. U potpunosti si u istoj situaciji kao i mi. Tako si neustrašiva i hrabra. Nevjerojatno je.
Ima li još nešto što biste željeli reći publici u AZK-u? Bilo što?
Dakle, AZK se bavi cenzurom.
Samo se nadam da nitko drugi neće doživjeti ono što se meni dogodilo sa svim radovima koje sam objavio na internetu.
To je nanijelo toliko štete meni i žrtvama.
Cenzura je jednostavno premještena na digitalnu razinu.
I užasno je, užasno je, užasno je ono što se događa.
Ali općenito govoreći, to je nemoguće zamisliti.
Nitko ne želi upoznati negativne osjećaje i iskustva.
Da, sve vaše početne stranice jednostavno su uklonjene s interneta.
Sav tvoj rad za žrtve je uništen i izbrisan. To je tako strašno. Nažalost, da.
Ali će to izaći na vidjelo, postat će javno poznato, draga Sabine.
I cijeli AZK to osigurava. Zar ne?
Da!
Sabine već ima 81 godinu i toliko je patila u životu.
Bilo je zaista dobro što je mogla ovo podijeliti s nama.
I to me je zaista duboko dirnulo.
A sada bismo željeli nastaviti s nedavnim slučajem koji je na Vetopediji objavila Corinne Ioli.
Njezinu su djecu oduzeli. Prekinuti!
Vetopedia daje ljudima glas kad se šute.
To je često slučaj, osobito kod djece koja su stavljena u skrb.
Pojedine samohrane majke ponekad ostanu zapanjene pravosudnim sustavom koji im je nasilno oduzeo djecu.
Prema službenim statistikama, prosječno se svakodnevno samo u Njemačkoj od roditelja odvaja 100 djece.
Vetopedia vam sada daje priliku da svoj slučaj učinite javnim.
Jedna majka koja je iskoristila ovu priliku je Corinne Ioli.
Corinne Ioli je Švicarka.
Godine 2019. njezine su dvije kćeri nasilno odvedene od nje.
Osam osoba, uključujući policajce i zaposlenike KESB-a , provalilo je u njezin stan i odvelo djecu u dom za djecu.
Otac djeteta, od kojeg je Corinne Ioli razdvojena, podnio je protiv nje tužbu.
Razlozi su bile neutemeljene optužbe, koje su sve opovrgnuli stručnjaci.
Do danas je, međutim, švicarsko pravosuđe u svim slučajevima ignoriralo nepobitne dokaze i podržava oca djeteta,
koji pokušava pritiskati majku putem kaznenih postupaka.
Ovo je prethodila promjena u ponašanju djevojčica prema ocu dok su još živjele s njim i svojom majkom.
Odbijali su svaki fizički kontakt i branili su se od napredovanja grebanjem, grizanjem i udaranjem.
Istovremeno je otac djeteta razvio pedofilne sklonosti.
Ovi su incidenti potaknuli Corinne Ioli da se odvoji od oca.
Zatim ju je prijavio zbog ugrožavanja dobrobiti djeteta.
Nitko nije reagirao na očevu zabrinjavajuću tendenciju niti proveo bilo kakvu istragu.
Naprotiv. Skrbnik u domu u kojem su živjela djeca komentirao je sljedeće:
"Čak i ako otac zlostavlja svoju djecu, oni ga i dalje vole" i "većina muškaraca ima
pedofilske fantazije, ali rijetko djeluju prema njima."
Ovaj njegovatelj je sada očev novi partner.
Godine 2021. dobila je opću zabranu prilaska protiv svoje majke, koja je na snazi i danas.
Sudac je potom oduzeo skrbništvo majci i prenio ga na oca.
U rujnu 2024. otac se preselio u Švedsku sa svojom novom partnericom i dvjema djevojčicama.
Do danas se Corinne Ioli nastavlja boriti za svoja prava kao majka.
Podiže svijest i razotkriva spletke koje stoje iza nezakonitih otmica djece.
Dodatne informacije možete pronaći na njihovim web-stranicama www.kinder-zurueck-nach-hause.ch i www.MamaLoveCollection.com .
Bok, draga Corinne. Bok, draga Lois.
Stvarno si zapanjen kad to čuješ. Kako se nešto takvo može dogoditi?
Takvi takozvani iskrivljeni plasmani odnose se na "Sindrom rodne alienacije", PAS.
PAS je osnovao Richard Gardner, koji je sam bio pedofil.
PAS navodi da ako dijete odbaci oca u kontekstu roditeljskog razdvajanja i/ili čak prijavi seksualizirano
nasilje od strane oca, onda – prema PAS-u – dijete laže.
Majka je to manipulirala da bi postigla taj učinak.
Odnos majke i djeteta bio je previše blizak, gotovo simbiotski, pa je dijete moralo biti uklonjeno iz majčine
skrbi, smješteno kod oca i prekinut je kontakt s majkom.
Naš slučaj sadrži sve elemente PAS-a. Tema pedofilije u obliku pedofilskih fantazija.
Međutim, PAS se također primjenjuje kada postoje nepobitni dokazi o silovanju djeteta od strane oca.
Važno je napomenuti da je opseg silovanja djece monstruozan.
Posebno u obiteljskom kontekstu, to jest, ponavljano tijekom mnogih godina.
Također znamo da od tisuću navoda o zlostavljanju djece samo su dva izmišljena.
To je bila studija francuskog Ministarstva pravosuđa.
Mit da majke izmišljaju zlostavljanje očito je strategija za zaštitu počinitelja.
Ah, u redu. Dakle, onda biste mogli reći da je PAS neka vrsta zaštitnog štita za silovatelje djece?
Upravo tako, to je to.
Majke i djeca prikazuju se kao lažljivci, ušutkani, a mi smo navučeni u zamku pojedinačnih slučajeva.
Mi nismo ni u kojem slučaju izolirani slučajevi.
Poznajemo iste tekstualne module i ključne riječi koje se međunarodno koriste u stručnim izvješćima i presudama.
I mi također vidimo isti službeni teror na međunarodnoj razini protiv majki koje pokušavaju zaštititi svoju djecu.
PAS i ovi nezakoniti odvozi djece uzrokuju djeci i majkama tešku traumu, pa čak i disocijaciju.
Kao da to nije bilo dovoljno, majke koje pokušavaju zaštititi svoju djecu izložene su pravoj lovi na vještice
na svim razinama – profesionalno, društveno, financijski, pa čak i do te mjere da ostanu bez doma.
Od čega počinitelji doslovno bježe kao što đavao bježi od svetog vode?
Prvo, postoje djeca koja su uspostavila zdrave veze i svojoj majci prijave svako zlostavljanje koje su pretrpjela, a
drugo, naravno, postoje majke koje prežive ta oduzimanja djece, povezuju se međusobno i o tome javno govore.
Ovdje se događa đavolsko iskrivljavanje.
I moramo to opet preokrenuti.
Oni žele da šutimo, pa govorimo.
Oni žele da propadnemo, pa ne dopustimo da nas obeshrabre.
Da. Vrlo, vrlo lijepo.
To je prilično izazovno, ipak.
I radi se o tome da se svaki dan podigneš vlastitim snagama.
Naravno, ljubav prema djeci u tome pomaže.
I onda stiže pomoć. I oslanjamo se na tu pomoć.
Da, hvala vam puno. Dopustite mi da sažmem što razumijem u ovom trenutku:
PAS je teorijski konstrukt kojem se daje izgled znanstvene valjanosti.
Stvorio ga je počinitelj kako bi diskreditirao žrtve i tako zaštitio sebe i druge počinitelje.
To mi zvuči vrlo poznato, jer znamo isto od Zaklade za sindrom lažne memorije.
Dakle, stvar je u lažnim sjećanjima: sve je pogrešno.
Postoje li ikakve veze između PAS-a i FMS-a (sindroma lažne memorije)?
Apsolutno. Richard Gardner, kao što sam rekla, izumitelj PAS-a, bio je sam pedofil.
Roditelji koji su osnovali Zakladu za sindrom lažnog sjećanja bili su roditelji optuženi od
strane svoje djece za ritualno zlostavljanje.
Postoje opsežna preklapanja između ta dva područja.
I znamo za slučajeve i kod kuće i u inozemstvu nezakonitih otmica djece nakon PAS-a, gdje se djeca oduzimaju majkama,
smještaju kod očeva i oci ih vode na te rituale i tamo ih muče.
Dakle, Richard Gardner, osnivač, sada je mrtav, a Zaklada za sindrom lažnog sjećanja je raspuštena.
Ipak, i danas nastavljaju određivati tijek ovih postupaka o zločinima pedofilije i ritualnom zlostavljanju.
Kako to da može tako tvrdokorno opstati?
PAS želi spriječiti da pedofilska kaznena djela izađu na vidjelo.
Fondacija za sindrom lažnog sjećanja želi spriječiti da sotonjske mreže izađu na vidjelo.
Suočavamo se s samom suštinom zla.
Ako ova dva područja padnu, ostatak – a pod ostatkom mislim financije, farmaceutska sredstva,
medije, obrazovanje itd. – sam će se posložiti.
I zato bismo trebali udružiti snage i boriti se protiv zločina pedofilije i ovih ilegalnih otmica djece.
Ovo je besmrtna glava Hidre.
Kad to bude gotovo, ona je poražena.
Da! Pljesak! Vrlo lijepo!
Hvala ti što stojiš tamo poput stijene u valovima.
Hvala ti puno, Lois. I živjeli za uzbudljiv AZK.
Hvala vam, hvala vam. Sada bih željela predati riječ ženi koja je također 30 godina stajala čvrsto kao stijena.
A ovo je Andrea Christidis. Pokreni snimku!
Dr. Andrea Christidis je zagovornica istine i pravde – za djecu i roditelje.
Ona je psihologinja specijalizirana za kliničku, obrazovnu, neuropsihološku, kriminalnu i
forenzičku psihologiju, kao i bihevioralna terapeutkinja.
U svojoj ulozi neovisne stručnjakinje već je pregledala više od 1.000 obiteljskih slučajeva kako bi utvrdila je li uklanjanje
djece od strane službi za zaštitu maloljetnika bilo opravdano.
Time je otkrila izvještaje o ljubaznosti, krivotvorene potpise, zlouporabu podataka, lažne dijagnoze, korupciju u vladi,
krivotvorene zapise, klevetu i iznošenje lažnih činjenica.
Također je naišla na slučajeve sotonističkog ritualnog nasilja.
Zbog svoje velike predanosti suočila se s brojnim preprekama od samog početka.
Na primjer, pokušalo se oduzeti joj profesionalne titule.
Protiv nje je podignuto više od 80 kaznenih prijava, ali su sve odbačene.
Dr. Christidis otkriva da se u njemačkim domovima za skrb događa institucionalno zlostavljanje, pri
čemu se djeca na mnogo različitih načina iskorištavaju.
Kako bi to suzbila, 2024. godine osnovala je udrugu Axion Resist.
Sastoji se od stručnjaka iz područja medicine, psihologije, obrazovanja, prava, kriminologije, biologije i
informatike te je posvećen zaštiti djece i njihovog zdravlja, kao i slobode i vladavine prava.
Spajanje će omogućiti učinkovito objedinjavanje stručnosti različitih odjela.
Dr. Andrea Christidis i njezin suprug također su u upravnom odboru MWGFD-a (Medici i znanstvenici za
zdravlje, slobodu i demokraciju), udruge posvećene služenju zdravlju i socijalnoj skrbi stanovništva.
Bok Andrea! Divno te vidjeti ovdje!
Željeli bismo čuti od vas nekoliko činjenica o trgovini djecom i preuzimanju djece u skrb.
Vi ste apsolutni stručnjak u ovom području.
Voljeli bismo čuti o vašim iskustvima.
Postoje vaša predavanja koja bi se mogla slušati satima. Imate mnogo toga za reći.
Danas imaš samo 20 minuta, pa ti želim puno sreće u sažimanju!
Hvala vam što ste mi dopustili da budem ovdje. Shvatila sam da već poznajem neke od govornika i da
sam sama s njima vodila simpozije ili intervjue.
To me je i dalje duboko utjecalo. Upravo ću početi govoriti o tome kako vlada može doprijeti do tih mnogih djece.
I odmah ću početi s nekoliko točaka.
Točka jedan – uvod: Dvostrano lice zaštite djece.
Njemačka se smatra ustavnom državom, sigurnim utočištem za djecu.
Ali stvarnost prikazuje sasvim drugačiju sliku.
Na kraju 2023. godine, oko 215.000 djece bilo je u sustavu skrbi – u domovima,
hraniteljskim obiteljima ili ustanovama za maloljetnike.
U 2024. godini, otprilike 190 djece svakodnevno je odvajano od svojih roditelja.
Svake godine se vodi oko 148.600 postupaka o skrbništvu i pristupu – do 86.000 djece je
uključeno i zahvaćeno u izrazito sporne postupke.
Istovremeno troškovi po slučaju rastu: 2016. su već bili više od 12.000 eura – danas su znatno viši.
Ukupni godišnji troškovi za vanjski smještaj iznose 8 milijardi eura.
Zaštita djece odavno je postala posao vrijedan milijardu funti.
Ali iza ove fasade vrebaju institucionalno nasilje, ekonomski interesi i strukturni neuspjeh.
Druga točka: dr. Reiner Fuellmich je pružio informacije globalnog dosega.
Ovaj međunarodno priznati odvjetnik, Reiner Fuellmich, postao je poznat milijunima ljudi putem Corona odbora.
Njegova misija: podići svijest o političkim i društvenim nepravdama.
Također je izvijestio o trgovini djecom, institucionalnom seksualnom zlostavljanju i korupciji u javnim vlastima.
Ali kad Fuellmich želi istražiti poplavnu katastrofu u dolini Ahra u Odboru za koronavirus – gdje su, kako tvrde mnogi
stanovnici, pronađene isprane dječje lubanje, što je, naravno, pokazatelj ritualnog zlostavljanja –
započinje borba za moć koja seže daleko izvan Njemačke.
Ova je činjenica također dovela (kao što je već danas nekoliko puta spomenuto) do drugih ljudi koji su iznijeli ovu tvrdnju i
željeli je istražiti – ne samo dr. Reinera Fuellmicha, nego i, na primjer, Maxa Edera, koji je sada u pritvoru i još uvijek nije
optužen, a koji je tada osnovao GSG 9 , koja je bila vrlo, vrlo aktivna u tom području, i drugi povezani s takozvanom
skupinom Prinz Reuss, vjerujem da ih je bilo 26 – i danas su u pritvoru. Dvoje njih je u međuvremenu preminulo.
Dana 5. rujna 2022. uslijedit će neutemeljena kaznena prijava protiv dr. Fuellmicha.
Ona ne uspijeva, ali sud potom podiže vlastite optužbe.
Šablon poznat mnogim zviždačima – oni koji postavljaju neugodna pitanja sami postaju predmet istrage.
Kasnije dr. Reiner Fuellmich osniva ICIC.law (https://icic.law/), međunarodni informacijski portal.
Njegovi intervjui – na primjer s Calinom Georgescu 22. prosinca 2022. i s Cathy O'Brien 20.
kolovoza 2023. – dosegli su gledatelje diljem svijeta.
Kao što je Marcel Polte već danas objasnio, Cathy O'Brien bila je žrtva ritualnog zlostavljanja. Također je bila pogođena ovim
MKultra programom kao "predmet ispitivanja" – tako bih to nazvao.
Sada dolazim do treće točke: Slučaj zlostavljanja u Berlinu – Kada sustav zakaže.
U središtu slučaja je četverogodišnji dječak koji svojoj majci priča o oralnom i analnom zlostavljanju od strane oca.
Pedijatar i liječnici bolnice Charité potvrđuju snažnu sumnju na trajno seksualno
zlostavljanje. Postoje fotografski dokazi i izvještaji.
Već sam o tome izvijestio prošle godine u prosincu na simpoziju u Bavarskoj.
Još uvijek ga možete pogledati na YouTubeu pod "Axion Resist".
Međutim, prema riječima majke, odvjetnik berlinske žrtve nije proslijedio ključne nalaze istrage sudu.
LKA zatim zatvara istragu.
Objašnjenje: "Sve je to moralo proizaći iz djetetove mašte ili je bilo pod utjecajem majke."
Audio snimke ispitivanja pokazuju da nije bilo naznaka utjecaja majke. Imam audio snimke.
Postupak je završen. Majka već dugi niz godina nema pristup svom djetetu. Dječak sada ima 14 godina.
Svjedoci su me obavijestili – ne mogu to potvrditi niti istražiti – da dječak sada navodno
radi kao dječji prostitut na ulicama Berlina.
Četvrto: eskalacija i privilegija počinitelja.
Dječak razvija ozbiljne probleme u ponašanju: seksualizirano ponašanje, inkontinenciju i suicidalne misli.
On potiče odrasle na seksualne radnje i iznova ponavlja scene zlostavljanja u vrtiću i školi.
Liječnici su dali preporuke za liječenje. One su ignorirane.
Otac ju je odbacio, ali će mu 2015. ipak biti dodijeljena isključiva skrbništva.
Majka, kao što sam već rekao, gubi svaki kontakt s djetetom.
Nije joj bilo dopušteno vidjeti svoje dijete cijelu godinu.
Zatim povremeno i u pratnji, a sada već godinama nema nikakvog kontakta.
Nekoliko izvještaja stranke potvrdilo je zlostavljanje. Svi su ignorirani.
U 2017. i 2018. godini, kada je dijete već neko vrijeme živjelo sa svojim ocem, Neuköllnski ured za socijalnu skrb djece
zabilježio je ozbiljno seksualizirano ponašanje kod djeteta.
Dječak je nekoliko puta rekao: "Želim umrijeti."
Pregledao sam sve datoteke koje su mi stavili na raspolaganje obiteljski sud i ostali.
Nema dokaza da majka ugrožava dobrobit djeteta.
Peto: Upetljavanja i sustavna zaštita počinitelja.
Majka saznaje da je Nacionalni centar za nestalu i iskorištavanu djecu (NCMEC) – koji je Uwe Kranz već spomenuo – zabilježio
prijavu dječje pornografije u vezi s ovim slučajem. Prijava je zabilježena u Državnom
kriminalističkom uredu (LKA), ali istraga nije provedena.
Carsten Stahl, koji se javno predstavlja kao zaštitnik djece, prema riječima majke, osobno poznaje
navodnog počinitelja – oca – još od svoje mladosti.
On ga također posjećuje u njihovom zajedničkom stanu – kad je njegova majka još živjela s njegovim ocem.
Ali Carsten Stahl tuži majku jer je rekla da Carsten Stahl poznaje tog oca.
Majka pobjeđuje na sudu i sudac pita: "Što Stahl zapravo pokušava postići ovim?"
Zašto majci ne bi bilo dopušteno reći da on zna oca?
Šesto: Slučaj dr. Dorothee Thul – zastrašivanje liječnice.
Pedijatrica dr. Dorothea Thul priprema medicinsko izvješće u ime majke, potvrđujući kroničnu seksualnu zlouporabu dječaka.
Ubrzo potom napadnuta je ispred svog stana. Prijetili su joj, primljena je na psihijatrijsko odjeljenje i stavljena
u pritvor – kad je nisu mogli smjestiti u psihijatrijsku bolnicu – zbog navodnog "uvredljivog ponašanja".
Sedmo: Socijalni kontekst – Kada zaštita djece postane industrija.
Iza ovih pojedinačnih sudbina krije se sustav s pogrešnim poticajima.
Javne službe za zaštitu djece i mladih koštaju milijarde svake godine.
U prosjeku se na svako dijete u skrbi mjesečno troši više od 12.000 eura. Neki
pružatelji usluga primaju deset puta toliki iznos.
Sada su političari – i sam sam bio lokalni političar, pa to mogu reći – procijenili siromaštvo kao prijetnju dobrobiti djece.
Ako se siromaštvo smatra prijetnjom dobrobiti djeteta, prirodno se postavlja pitanje: Zašto roditelji ne dobiju dijete?
Zašto domovi za djecu ili hraniteljski roditelji primaju ovaj novac?
Uz to dolazi rastuća siromaština djece – koja, prema Bundestagu, ima "dalekosežne posljedice za cijeli obrazovni proces" –
preopterećeni obiteljski sudovi, nedostatak očuvanja dokaza u slučajevima seksualnog zlostavljanja te
institucionalna zaštita počinitelja koja kriminalizira majke ako sumnjaju na zlostavljanje ili ga prijave.
Mogu to reći jer sam tijekom godina pregledao više od tisuću predmeta iz obiteljskog prava te
ispitivao i kritizirao jednako toliko stručnih mišljenja.
Moram na početku reći da je vrlo teško dokazati seksualno zlostavljanje ako se ne
pronađe genetski materijal ili ozbiljne ozljede.
Kada djeca iznose takve tvrdnje, majka se često optužuje za manipulaciju djetetom.
Tada se tvrdi da majka ugrožava dobrobit djeteta i dijete se šalje navodnom počinitelju –
u gotovo svim slučajevima to mogu potvrditi.
A tu je i institucionalna zaštita počinitelja, koja kriminalizira majke – to je još jedan čimbenik – vrlo često majke se
suočavaju s kaznenim postupkom ili ih šalju na psihijatrijski tretman. Ponekad im se postavljaju potpuno netočne dijagnoze.
To znači da svatko tko prijavi zlostavljanje riskira da izgubi vlastito dijete. Stoga zaštita
počinitelja postaje pitanje nacionalnog interesa.
Osmo: Povijesne paralele – mračna strana stambene skrbi. Ovi slučajevi nisu izolirani incidenti.
Od Kentlerovih eksperimenata do Haasenburga, SOS Dječjih sela i male Lene iz Wunsiedela:
Iznova i iznova u institucijama pod nadzorom države ili crkve događalo se seksualizirano nasilje, mučenje ili smrt.
Informacije su javno dokumentirane. Također ih možete pronaći na našoj web stranici pod "Axion Resist" .
Također smo održali mnoga simpozija o ovoj temi i naveli mnogo slučajeva i izvora.
Mnoge žrtve nikada nisu bile saslušane. A oni koji progovore protiv nepravdi – znam o tome sve – često sami postanu mete.
I deveto, i također kao zaključak: cijena istine.
Dr. Reiner Fuellmich simbolizira one koji govore neugodne istine.
Želio je razotkriti korupciju, zlouporabu i zloporabu vlasti. Zbog toga je kriminaliziran.
Dr. Dorothea Thul je dijagnosticirala ono što nitko nije želio čuti i izgubila je svoju slobodu.
Ovo se također odnosi na Maxa Edera i druge iz skupine Prinz Reuss, a zasigurno i na mnoge druge.
Zato bih želio dodati da ćemo na našoj web stranici Axion Resist objaviti račune za donacije za osobe koje su pritvorene
i hitno trebaju podršku – sredstva za njihovu pravnu obranu.
Objavit ćemo ovo na našoj početnoj stranici.
Majke koje su željele zaštititi svoju djecu bile su lišene prava glasa.
A djeca kojima je trebala pomoć ostavljena su na milost sustavu koji ih je trebao slomiti.
Sjećam se izjave političara i bivšeg kancelara Olafa Scholza, koji je 2002. godine rekao: "Već
smo stekli zračnu nadmoć nad dječjim krevetima."
To znači da je država preuzela djecu pod svoju skrb.
Indoktrinirani su – čak i u vrtićima i školama – seksualnim i neprimjerenim obrazovanjem.
Imali smo tu "Originalnu igru" u kojoj roditelji nisu znali da se strani muškarci
provaljuju u vrtiće i seksualno zlostavljaju djecu.
Bilo je čak i slučajeva zlostavljanja i slično. Tako se takve stvari događaju, a roditelji su bespomoćni. Ako
se požale, moraju očekivati da će im djeca biti oduzeta.
A suština svega ovoga je: zaštita djece ne smije biti paravan za zataškavanje.
Oni koji razotkrivaju nepravdu štite djecu – a ne sustave.
A pružanje smještaja za djecu praktički je dozvola za ispis novca. Moram to jednostavno reći.
Prosvjetljenje počinje tamo gdje je tišina obavezna.
Hvala. Hvala.
Ovo je ovdje učinjeno tako briljantno u tako kratkom vremenu, tako kompaktno!
Želio bih vam se jako, jako zahvaliti na vašoj predanosti djeci i što ste se tako hrabro zauzeli za njih.
Dobra žena je stalno uključena u pravne postupke.
Kad smo razgovarali telefonom, ona je uvijek morala ići na sud i prisustvovati još jednom ročištu: "Čekaj trenutak, još
moram..." I sve je pripremala noću jer je još uvijek bila na sudu i još je morala... Jednostavno rečeno: ti si heroina!
Da! I hvala vam puno što ste također povezali ove točke.
Želim vam puno uspjeha i zahvaljujem vam od dna srca na ovom doprinosu.
Hvala vam. Puno vam hvala.
Da, dragi gledatelji, sada smo čuli čitav niz zločina.
Stekli smo uvid u to što ova sotonistička ideologija znači, što ona znači za djecu i što je suština sotonizma.
Zapravo je usmjereno protiv naših najslabijih, protiv naše djece. Gotovo je nepodnošljivo.
S jedne strane, možeš potonuti u očaj i pomisliti: Da, što ovdje možeš učiniti?
Ili možemo također reći: Da, sve je ovo sada izašlo na vidjelo jer smo se ujedinili u duhu, pa to
više ne može ostati skriveno. I to je ogromna pobjeda.
Na početku ovog AZK-a moj je otac rekao da ćemo svakog jutra u šest sati, uz sinergijske
proklamacije, ipak osvojiti ove "naizgled nepobjedive" sile.
S ovim kreativnim molitvama vjere mi smo – dopustite mi da to samo kažem – pokrenuli sve kako bi ovi
zločini izašli na vidjelo i kako bi ovaj plašt, koji je tako gusto ležao nad njima, bio raznesen.
I također da se sve više preživjelih usuđuje progovoriti, da se svjedoci javljaju, da sve više uzbunjivača dolazi na
vidjelo, da stručnjaci otkrivaju što se ovdje događa. I da također podnose sve progone kako bi to razotkrili!
Jer samo kroz svjetlo mogu se kazniti ove zlokobne makinacije, kad postanu očite širom svijeta, kad više ne mogu ostati
skrivene. I nastavit ćemo u tome ustrajati, zato vas želim potaknuti da svako jutro izgovarate ove proklamacije.
Pozivam vas sve da to učinite, kao što je moj otac učinio ranije danas.
I opet kažem: to je rezultat naših sinergijskih proklamacija da sve više preživjelih pronalazi hrabrost – unatoč prijetnjama
smrću – da nam ispričaju sve o čudovištima koja nas ovdje vladaju, kako se međusobno
pokrivaju i povlače konce svjetskih zbivanja iz sjene.
I zato se ujedinjujemo u svojoj slabosti, ovdje i sada, i nosimo ovu poruku u svijet. Također bih želio reći
svakome od vas sedam govornika da ste obavili izvrstan posao.
Ali mi širimo ovu poruku jer je maska pala i sada možemo vidjeti tko stoji iza svega ovoga i tko nas ovdje zapravo terorizira.
I mi stojimo ondje u svojoj slabosti i kažemo: Dosta je dosta! Dosta je dosta!!!
Sada bih želio pozvati svog brata Eliasa i njegovu suprugu Stefanie da izađu na pozornicu.
Nakon pauze, Elias će preuzeti sljedeći blok, u kojem ćemo istražiti druga područja i još više prepoznati moć
koju imamo kada sve ove stvari iznesemo pred javnost putem Vetopedije – kada se na njih baci svjetlo.
Ali sada prepuštam Stefanie. Napisala je pjesmu i za trenutak će o njoj reći nekoliko riječi.
Čak mi je dopušteno ovdje malo svirati pan-flautu, što mi je dobro jer mi pomaže da se opustim nakon svega. U redu.
Ja sam Stefanie Sasek, supruga Eliasa Saseka.
Zajedno imamo četvero male i super slatke djece.
Želio bih vam ukratko ispričati kako je nastala moja pjesma: Lois, gledao sam tvoje dokumentarce
na Kla.TV-u, tvoja tri dokumentarca "Krvne sekte".
Stvarno su me potresli do srži. Bilo je jednostavno užasno.
Nekoliko dana nakon rođenja našeg četvrtog djeteta, prevrtao sam se po krevetu i nisam mogao izbaciti te slike iz glave.
Bio sam toliko nevjerojatno pogođen onim što se dogodilo, i to je jednostavno nezamislivo za majku, nezamislivo strašno.
I tada sam ugledao zraku nade u ovom teškom trenutku, kad sam shvatio: u našem sadašnjem stanju slabosti moramo ostati
čvrsti i jednostavno čekati da nešto preuzme nad nama, da se oslobode novi mehanizmi koji će jednostavno pokrenuti nešto.
I onda, kao što sam rekao, dobio sam iskru i ne želim o tome reći ništa više, jer sam je već stavio u svoju pjesmu.
Također je zaista sjajno što si, Lois, našla vremena da pratiš pjesmu na svojoj pan-fliuti. I također je
izuzetno lijepo što su dvoje mojih šogora i moja šogorica na pozornici sa mnom. To je koprodukcija.
Napisali smo melodiju, tekst i sve ostalo zajedno, i oduševljen sam što sada možemo izvesti ovu pjesmu.
Nadam se da ovo donosi malo svjetla na kraju tunela u ovom teškom pitanju. Hvala!
Ležiš u mojim rukama, pun povjerenja
Još uvijek daleko premali za terete ovog svijeta
Vrata su zatvorena, tama mora pričekati
Ali već znam da neće uvijek biti ovako.
I još te nosim u naručju
Ali vani te čeka cijeli svijet.
Tko će te zaštititi u ovim teškim vremenima?
Kad se osjećaš bespomoćno i nepravda
Ali slušaj, moje dijete Ne u snazi, nego u slabosti Pronaći ćeš ključ za ovo vrijeme
Nisu jaki oni koji mijenjaju ovaj svijet Već oni koji u slabosti počivaju u naručju Stvoritelja
Iako već dugo stajem na vlastite noge , osjećam se kao ti, tako bespomoćno i tako malo
Vidim patnju našeg vremena i stojim Samo kroz povjerenje usred oluje
Jer nije u snazi, nego u slabosti Da je ključ ovog vremena spreman
Nisu jaki oni koji mijenjaju ovaj svijet Već oni koji stoje u slabosti u oku oluje
I svi jaki ne mogu pomaknuti ništa, Kad mi pouzdano počivamo u naručju Stvoritelja
Kad mi vjerno počivamo u naručju Stvoritelja