Lois Sasek a Kla.TV alapítója, Ivo Sasek és felesége, Anni tizenegy gyermekének legidősebb lánya.
2006-ban átvette a "Panorama-Film" gyártásvezetését, és apja tíz nagyjátékfilmjének
forgatásáért és utómunkálataiért volt felelős.
2012 óta a Kla.TV internetes tévécsatorna gyártásvezetője és általános koordinátora is.
Lois egyedülálló szervezői tehetség.
Nagy ereje abban is rejlik, hogy képes lelkesíteni és inspirálni az embereket.
Ezt első kézből tapasztalhatta meg, amikor az AZK-t még nagytermekben tartották.
Az ő koordinálásával a teljes 20 tonnás anyagot fél óra alatt lebontották és felpakolták a rendezvény
után, és minden résztvevő nagyon jól érezte magát.
Ugyanígy a Kla.TV több száz önkénteséből egy erős és lelkes csapatot alakított ki.
Több mint 13 éve sugározza naponta saját műsorait, immár 195 országban és 80 nyelven.
Bárki, aki ismeri Loist, tudja, hogy nagy szíve van minden gyenge és rászoruló emberhez.
Különösen a sátánista rituális erőszak számos áldozatának sorsa rázta meg mélyen.
A vágy, hogy ezeknek az embereknek hangot adjon, és hogy a nyilvánosság elé tárja az ellenük elkövetett bűnöket, arra
késztette Loist, hogy a Kla.TV-nél végzett időigényes munkája mellett különböző nagyszabású dokumentumfilmek forgatókönyvírója
legyen - mint például a "Vérszekta" 1-3. része.
Ezeket a filmeket több milliószor nézték meg.
E produkciók által felbátorodva számos áldozat merte megtenni azt a lépést, hogy nyilvánosságra hozza szenvedéstörténetét.
Lois sokukkal személyes kapcsolatban áll.
Legújabb filmje "1024 rituális erőszak túlélője és a dagály nem áll meg!" címmel egy hete jelent meg több mint 30 nyelven.
Igen, kedves nézők, ez a 22. AZK. Az első részben édesapám, Ivo Sasek óriási kutatásokat adott nekünk. Ő tárta elénk.
Emberek százai áldozták önkéntes munkájuk idejét arra, hogy láthatóvá tegyék ezeket a globális titkos társaságokat.
Intenzív kutatást végeztek, estéről estére.
A Vetopédiáról szóló első blokk végén Elias bátyám megmutatta nekünk, hogyan nézhetjük meg és ellenőrizhetjük ezeket
a titkos társasági alapítványokat egy nagy világtérképen.
Lenyűgözően láttuk, hogy ez a világ minden területen e titkos társaságok karmai között van.
A magasrendű szabadkőművesség karmai között, amely kifelé nagyon humánusnak és barátságosnak mutatja magát.
A legmagasabb fokon azonban a saját szájukból hallottuk és a saját írásaikban olvastuk, hogy a Sátán/Lucifer
számukra Isten, és a Biblia Istene, Jézus pedig az ördög.
Aki lemaradt az AZK első részéről, kérem, hallgassa meg apám, Ivo Sasek beszédét, amely a második rész alapjául szolgál.
Mert most erre építünk. Mi a következménye annak, hogy a Sátán Isten?
Gondolhatod magadban: "Nekem mindegy, hogy ki az Isten".
De milyen művei vannak ezeknek az embereknek, akik valójában a Sátánt látják és imádják istenükként?
Mint már említettem, az elmúlt években több száz jelentést tettem közzé a sátánizmus áldozataitól.
Meghallgattam őket, beszéltem velük, olvastam a jelentéseiket, láttam a filmjeiket, és mindannyian pontosan azt tanúsítják, amit
apám ma reggel felfedett: Ezek a kegyetlen gyermekáldozatok, stb.
Nem kell mindezt újra megismételnem.
Mindenképpen hallgassa meg ezt a beszédet, és nézze meg ezeket a filmeket is, amelyekben az
áldozatok mindezt egy az egyben megerősítik.
Például, hogy a magas fokú szabadkőművesség a tiszta sátánizmusban gyökerezik.
De ezek az áldozatok saját bőrükön tapasztalták meg, hogy mit jelent, amikor a Sátán "Isten", vagy amikor a
Sátánt imádják, amikor megidézik, ahogyan azt a 33 fokos szabadkőműves Arthur Edward Waite-től hallottuk.
Ez volt az elmélet. A gyakorlatban az áldozatok az elképzelhető legnagyobb borzalomról tanúskodnak, a
legkegyetlenebb dologról, amit egy ember átélhet.
És ez az, amit a sátánizmus a lényege szerint jelent.
Azt mondom, hogy mindenki, aki ezzel a témával foglalkozik, a végére jár, mert annyira kegyetlen, mert a sátánizmus mindannak
az ellentéte, ami Istent jelenti, mindannak, amit szépnek találunk, ami jó, amit békésnek, dicsőségesnek, szépnek nevezünk,
amit isteni vagy mennyei dolognak gondolunk vagy érzünk.
Ha ezt a fejére állítjuk, akkor kegyetlenséget, erőszakot, pusztítást, sőt csonkítást kapunk.
Ez tűrhetetlen és elképzelhetetlen számunkra, őszinte emberek számára.
Ezt láthatják a legújabb filmemben is, ahol a "Svájci Sátán Egyháza" nyíltan hirdeti
ezeket az atrocitásokat a saját csatornáján.
Ez szinte elviselhetetlen. Most a nagy kérdés az, hogy tényleg ezzel kell-e foglalkoznunk?
Nem tesz jót a hangulatunknak, annyira lehúz minket, hogy le kell foglalnunk magunkat a fénnyel.
Igen, igen, mi vagyunk a fény, ez így van, és a fény a bukása ezeknek az atrocitásoknak.
De ha nem nézünk szembe azzal, hogy miféle emberek ülnek a föld karmai között - ahogyan azt ma bebizonyítottuk, ahogyan azt Papa
bebizonyította -, ha nem hagyjuk, hogy ez a mélységes rosszindulat a világ vezetőinek legfelsőbb soraiban eluralkodjon
rajtunk, akkor továbbra is félni fogunk a járványaiktól, az éghajlati kiáltásaiktól, az általuk szított háborúktól.
Olvassuk hazug újságjaikat, tehetetlenül fogjuk nézni, ahogy tovább pusztítják környezetünket, ahogy kirabolják a
földet és a tulajdont, ahogy kifosztják a szegény országokat.
Nézzük a filmjeiket, hallgatjuk a zenéjüket - "Trallalla, Didelidei" -, megvitatjuk, hogy jó vagy rossz az mRNS-oltás, hogy
vannak-e chemtrailek vagy sem, hogy el kellene-e sötétíteni a Napot vagy sem, hogy hány 5G-antennát és
Starlink-sugarat kellene még felakasztani az űrbe.
Figyeljük, ahogy humanoid robotok millióit szabadítják rá a Földre, és hogyan fognak minket ezek a
mesterséges intelligenciák helyettesíteni stb. stb. stb.
De csak akkor, amikor már behatoltunk a polip fejéig, és az egész emberiség megérti, hogy milyen őrültek uralkodnak rajtunk, milyen
emberek, milyen műveik vannak, milyen a gondolkodásmódjuk, és mit jelent a sátánizmus a lényege, csak akkor
fogjuk lerázni ezeket a béklyókat, és csak akkor fogjuk ezt világszerte megtenni, ahogy Papa mondta.
Akkor mindannyian fel fogunk állni. Akkor majd együtt világítunk rá, és véget vetünk ennek az őrületnek, mert a
fény erősebb a sötétségnél, és mert Isten erősebb a Sátánnál.
És ezért szeretném azzal kezdeni, hogy átkapcsolok a sátánizmus két áldozatára, akik túlélték a rituális
sátáni bántalmazást és ezt az undorító sátáni erőszakot.
Aztán átkapcsolok szakértőkre, tanúkra ugyanebben a témában, akik aztán elmondják, hogy mi áll a
háttérben - egészen a hadseregig és így tovább.
És oda kell néznünk, hogy megértsük, mi történik a világunkkal.
Képeket nem mutatnak, de ezzel szembe kell néznünk: Mit jelent a sátánizmus?
De megmutatjuk a megoldásokat is, hogy mit tehetünk mindannyian, hogy ezt megállítsuk!
Én meg azt mondom, ha valaki egyáltalán nem bírja, akkor üljön egy kicsit az oldalára, vagy takarja
be a fülét közben, ha kell, és ha túl intenzív lesz.
De nem fogunk túlságosan belemenni a részletekbe, ezt elárulhatom. De azért beszélnünk kell róla. Nem szabad
elfelejtenünk, hogy ezeknek az embereknek át kellett élniük azt, amit mi csak felületesen, két-három mondatban hallgatunk.
Tehát én amellett vagyok, hogy most nézzünk szembe ezzel, és nézzük meg közelebbről! Csak akkor leszünk
képesek levonni a megfelelő következtetéseket. Most pedig térjünk át Sandra Raschra.
Sátánista családba született, és a tapasztalatairól azt mondja, hogy például: "A legmagasabb fokú szabadkőművesek egyértelműen
sátánisták, és az ő istenük egy fekete isten volt, aki azért helyezte magát az univerzumunkba, hogy
mindent elsötétítsen és átvegye az irányítást." Clip off.
Sandra Rasch a rituális erőszak túlélője Németországból.
Ő és nővére, Antje sátánista családban nőttek fel.
Gyermekként eladták őket pedofiloknak, és súlyosan bántalmazták őket.
Szandrának és nővérének számos sátáni rituálén kellett részt vennie.
Áldozatokra és kannibalizmusra került sor.
A két nővért módszeresen elválasztották egymástól, ezért megszakították a kapcsolatot.
Liz Wieskerstrauch "Höllenleben" című filmjében, amely Guido Grandt kutatásain alapul, Sandra és Antje
részletesen szemtanúi ugyanannak a rituálénak, egymástól elkülönítve és egyeztetés nélkül.
Ezt megelőzően tíz éven át nem voltak kapcsolatban egymással.
Az élmény, amelyet részletesen elmesélnek, Antje rituális szüléséről szól, amelynek során a gyermeket később megölték.
A "Höllenleben - Der Kampf der Opfer: Ritueller Missbrauch in Deutschland" című filmet 2003-ban sugározta az ARD.
Ebben az áldozatok rituális sátáni bántalmazásról számolnak be.
Megnevezik a rituális visszaélések helyszíneit és elkövetőit.
A filmet azonban nem követte médiafelháborodás, és a rendőrség néhány év után lezárta a nyomozást.
Senkit sem vontak felelősségre ezekért a szörnyű tettekért, nemhogy elítéltek volna.
Nyilvánvaló, hogy ezeknek a szörnyű bűncselekményeknek a kivizsgálását és jogi feldolgozását nem akarták.
A filmet azóta törölték az ARD médiatárából, és csak a privát fiókokban található meg.
A közszolgálati média elhatárolódott a sátánista-rituális visszaélések tisztázásától, vagy akár
nevetségessé is tette az áldozatokat, mint például Böhmermann a ZDF-től vagy Rehmann az SRF-től.
Sandra Rasch jelenleg olyan emberek terápiás támogatására specializálódott, akik rituális visszaélést vagy más súlyos
traumatizációt, például pedoszexualitást, kényszerprostitúciót, agykontrollt,
bántalmazást, nemi erőszakot és elhanyagolást éltek át.
A raschheilen.de weboldalon az érintettek regisztrálhatnak, hogy feldolgozzák traumatikus
élményeiket és felszabadítsák belső fényüket.
Tapasztalatairól könyvet írt: "Mielőtt feladod: A trauma, a rituális visszaélés és az agykontroll leküzdése".
Már látom itt Sandrát, hallasz minket? . Csodálatos. Igen, helló kedves Sandra.
Megtiszteltetés számunkra, hogy ma itt lehet a 22. AZK-n!
Igen, helló Lois. Megtiszteltetés, hogy veled lehetek. Nagyon-nagyon köszönöm, hogy meghívtál erre az eseményre.
Köszönöm szépen. Igen, a húga, Antje nagyon is a középpontban volt a "Höllenleben" című filmben.
De ti is ebbe a sátáni vonalba születtetek.
Mit tapasztaltál? Mit tudsz nekünk mondani a sátánizmusról ebben az összefüggésben?
Nos, ez a film tulajdonképpen azt tükrözi, hogy milyen volt a gyerekkori kapcsolatunk.
De azt szeretném tisztázni, hogy milyen az élet egy ilyen sátáni szektában, mert rájöttem, hogy
nagyon-nagyon sok embernek fogalma sincs arról, hogy milyen ez.
És ez tényleg így van. Két szinten élsz. Az egyik a bántalmazás szintje, a másik pedig - ezek a jelentett
gyerekek ugyanúgy a mindennapok szintjén élnek, mint én.
És a mindennapi életben is: mindig félsz. Ez egy állandó, állandó "vigyázzállás", mert mindig figyelned
kell arra, hogy mit gondolsz, mit érzel és mit mondasz.
Megfigyelik a kinézetet, és azt is tesztelik, hogy a megfelelő viselkedést mutatod-e.
Ők irányítják a barátságokat, a kapcsolatokat, azt, hogy hogyan vagy az iskolában, kivel vagy együtt az iskolában.
Egyszerűen mindent irányítanak, igen, gyakorlatilag minden lélegzetvételt.
És ha eltérsz, például, ha van egy barátságod, és túl közel kerül, akkor szétválnak.
Egyáltalán nincs menekvés. Az elmében vannak, megfigyelik a gondolatokat, a tekinteteket, az
érzéseket, az egész lényt, és mindent megkapnak.
És ami fontos, a gyerekek ennek a szektának az abszolút tulajdonát képezik. Olyanok, mintha rajzolták volna őket.
És mit tapasztaltál ott a szektában, gyakorlati szempontból?
A tapasztalataim - ez szinte az első alkalom, hogy tényleg magamról beszélek, mert korábban
mindig csak a gyógyulásról akartam beszélni.
De azt hiszem, most már meg tudom csinálni. Szóval, minden este elvittek, és gyógyszereket adtak.
Pontosan. Zsákok voltak a fejem felett, oda vittek.
Korán kaptam hormonokat. Tehát nem volt normális pubertásom, hanem hormonokat kaptam, és szándékosan teherbe estem.
Különböző szakaszokban vették ki őket belőlem. Tudom, hogy egyet elég messzire vittem, ami életképes lett volna.
Aztán az egyiket kivették belőlem, és - még mindig vérzett - a szemem előtt hámozták le ennek a gyereknek a bőrét.
Sok-sok évembe telt, mire valahogy rájöttem, hogyan tudok ezzel együtt élni.
Aztán ott van ezeknek a védett és nem védett gyerekeknek a kérdése.
Az emberek mindig azt kérdezik: "Honnan jön az a sok gyerek?"
De pontosan ezeken a célzott és tudatos terhességeken keresztül.
És rendkívül sok gyermek - és valóban több százezerről van szó - él ólakban, ketrecekben, alagutakban, és valahol gondozzák őket.
Néha gyerekekre kellett vigyáznom, hogy valahogy életben maradjanak, és addig bántalmazták, elvették és
kihasználták őket, amíg valahogy semmi más nem működött.
Aztán vagy feláldozzák őket, és a szerveket eladják, vagy - nem tudom, mit csinálnak. Szóval tényleg mindent felhasználnak.
És az adrenokróm termeléséhez ebben az erősen traumatizált állapotban - más szóval, a vérvételhez - ez az
adrenokróm termelés és ez az állandó magas szintű traumatizáció, ez a megastressz. A szervezet nem bírja tovább.
Egy másik dolog, ami velem történt: a gyerekeket is beavatják .
Egyszer egy sírba fektettek, és elkezdték kiásni.
Tehát egy gyermek fekszik a sírban, a többieknek pedig annyira engedelmeskedniük kell a szektának, hogy élve
eltemetnek egy másik gyermeket. Igen, ez egyfajta beavatás .
És egyszer én voltam az, aki a sírban feküdt, és elég korán kihozták, hogy túléljem.
Amikor idősebb lettem, és már nem voltam alkalmas a gyermekszexre, prostituált lettem.
Arra tanítottak, hogy táncoljak férfiak előtt, akik aztán engem választottak.
És kondicionáláshoz kaptam egy teljes testet átölelő ruhát, aminek a belsejében tűk voltak.
És ha nem voltam eléggé hajlandó, rám adták a ruhát.
Elképzelheted tehát, hogy minden mozdulat nagyon kegyetlen.
Egy másik pont az, hogy nagyon, nagyon, nagyon, nagyon sok gyermek áldozat van, hogy a gyermekek is elkövetőkké
váljanak. Van egy pszichológiai kondicionálás, hogy a gyerekeknek kell kiválasztaniuk, hogy ki hal meg.
Döntést kell hozniuk, mindig az az érzésük, hogy rosszul döntenek, hogy mindig ők a hibásak, és valahogy mindig
rosszul csinálják, de soha senkit nem tudnak megmenteni.
Kiskoromban - úgy öt-hat éves lehettem - engem is tettessé tettek, és fel kellett vágnom egy még meleg testet.
A kezem vezette, hogy eltávolítsam a szívet. Ugyanezt teszik szinte mindenkivel, aki ott van.
Igen, ezt újra és újra hallottam!
Igen, pontosan. És ami szintén egy nagyon fontos rítus: a kisgyerekekkel - hároméves
korukban - tényleg sátáni esküvőt tartanak.
Igen, én is tapasztaltam már, hogy tényleg fekete menyasszonyi ruhába öltözöl, fátyollal, és
megházasodsz - és aztán persze tömegorgia lesz. Hmm.
[Igen, pontosan. Egyszer Belgiumba vittek, és olyan volt, mint a Dutroux-ügyben, ahol a gyerekek sötét szobákban várakoznak -
ablakok nélkül, sötétben, teljesen lepusztult állapotban -, amíg el nem veszik és birtokba nem veszik, ki nem használják őket.
És ez nagyon brutális volt. Emlékszem, hogy egyszer felnőttként Belgiumon keresztül kellett vezetnem.
Azt mondtam: "Csak autópályán és ahol lámpákat látok".
Soha nem lett volna szabad lemennünk oda, mert Belgium tényleg rendkívül kegyetlen volt, és ez
tényleg egészen a királyi, magas rangúakig tart.
Tehát mindig a csúcsra kerül. Van egy hierarchia és sok szint.
És ez a tömeges visszaélés csak az alsóbb szinteken történik, de bizonyos dolgok felülről jönnek, és felülről
irányítják őket, mert ez egyszerűen gazdasági tényező számukra.
Te is láttad, hogy ott vannak a felsőbbek?
Igen.
Rendben.
A lélekről van szó.
Aki ezt teszi, annak nincs lelke, vagy fekete a lelke.
Ezek gyakran csak a tudatosság, és csak a lelket akarják megszállni, átváltoztatni vagy
megölni. Durva, igen. Mert ez a föld fénye.
Igen, nagyon szépen köszönöm a nyitottságodat, Sandra, hogy beszélsz róla és megosztod velünk.
Nem könnyű, ahogy azt más áldozatoktól is tudjuk.
Nagy lépés számukra, hogy beszéljenek ezekről a szörnyű tapasztalatokról. Ez szörnyű.
Köszönjük, hogy ezt megosztottad velünk - először itt a 22. AZK-n - olyan részletekkel, amelyeket a
világ még nem ismer. Engem ez minden alkalommal felráz.
Ez a sátáni ideológia egyszerűen mélységesen gonosz, amint azt most ismét elmagyarázta.
De azt is mondhatjuk, hogy a sátánista-rituális visszaélésekkel kapcsolatos tudatosság növekszik a lakosság körében,
és hogy ezek az atrocitások egyre nagyobb nyilvánosságot kapnak, mert egyre több ilyen eset kerül napvilágra.
Most azonban van egy úgynevezett "szószólója" a rituális erőszak áldozatainak, mégpedig Ellen Engel ügyvédnő.
A nyilvánosság előtt hangos hangon szólal meg.
Azt mondja azonban, hogy nem szabad mindent elhinni, amit az áldozatok mondanak, különösen, ha gyermekgyilkosságról van szó.
Soha nem talált eltűnt gyermekekről szóló jelentéseket azokon a helyeken, ahol az áldozatok tanúvallomást tettek.
Vagy hogy az újságban nem volt semmi hír a gyerekek eltűnéséről, tehát nem lehetett.
Áldozatvédőként az áldozatokat megbízhatatlannak állítja be. Mit mond erre?
Hihetetlen, mert több százezer gyerek van, akikről egyszerűen nem számolnak be a felszínen - akikről senki sem tud semmit, akik
tényleg titokban élnek, akik bántalmazva élnek, akik soha nem látják meg a napvilágot - akiket alig tartanak életben, és akiket
halálra kínoznak... - nem akarom kimondani - és megkínoznak.
És ezt senki sem veszi észre. Ez egészen a legfelsőbb vezetésig tart, és nekik vannak a legjobb eltussolási mechanizmusaik.
Akkoriban volt egy Soko . Azt, amelyik hitt nekünk, azonnal visszavonták.
Egyikük folyton nevetett, amikor kihallgattak. Szándékosan eltusolták. Sokan beszélnek a wewelsburgi kastélyról. Igen, én
is jártam ott. De azt mondják, hogy nem találtak ott semmit.
Ott vannak a helyszínelők, és ha ott van egy rendőr, aki azt mondja: "Nem találtunk semmit" - akkor ennyi.
A lényeg az, hogy a gyermekek a legnagyobb árucikkek.
Ami a szerveket illeti - a magzatokat krémekhez, kozmetikumokhoz, mindenféle dologhoz használják.
A szexturizmus a legnagyobb probléma. Igen, emberkereskedelmet folytatnak velük és eladják őket, és ez az egész tényleg
a radar alatt zajlik, ez egy külön szervezet a közrendben.
Hűha, igen, köszönöm a magyarázatot.
A rituális erőszak témájában négy dokumentumfilmben összesen 1024 túlélő esetét ismertettem.
És ugyanazok a jelentések érkeznek különböző országokból újra és újra és újra.
Különböző nyelveket beszélő áldozatoktól.
Ami azonban minden jelentésben a legkövetkezetesebb, az mindig az a kijelentés, hogy magas rangú,
egymással jól összekapcsolt emberek érintettek.
Ellen Engel is ellentmond ezeknek az állításoknak, mert azt mondja, hogy egyetlen bűncselekmény sem lehet
olyan tökéletes, hogy ne kerüljön a nyilvánosság elé.
Mit mondasz szemtanúként? Látott magas rangú embereket is?
Igen, Belgiumban. Láttam, hogy egészen a csúcsig megy.
És van néhány ügyfelem, aki szintén látott magas rangú embereket.
A lényeg az, hogy ez a hálózat - vannak orvosok, szülésznők, ügyvédek, rendőrök, bírák, politikusok, köztisztviselők, minden
ott van - olyan kifinomult infrastruktúrával rendelkezik, amely úgy működik, mint egy második
hálózat a mi normális infrastruktúránk alatt.
És ezt senki sem tudja. Annyira egységesek, annyira eltitkolják, hogy egy "normális ember" észre sem veszi.
Ellen Engel tehát nem ott keresgél. Naivitás azt hinni, hogy ezt bárki is látta volna.
Az ifjúságvédelmi hivatalok pedofilokat irányítanak. Akkoriban a nővérem elment az ifjúságvédelmi
hivatalba, és elmondta nekik, mi történt. Nem történt semmi.
A hallgatásnak ez a köpenye, amelyet minden áldozat kap. Ez mélyen be van programozva, ez a legmélyebb túlélési mechanizmus.
De az egész társadalom az elfojtásra, az elkerülésre van programozva.
Amikor egy mentálisan beteg ember elmegy egy klinikára, nem dolgozzák fel, hanem azt mondják: "Ó, ne nézz
bele olyan mélyen, mert akkor megint rosszabbul leszel".
Az elkerülés mindenütt elterjedt.
Tehát egyértelmű, hogy nem akarnak ránézni, hogy azt mondják: "Ó, nem, csak képzelődöm, ez nem igaz, minden nagyszerű".
Ez egy társadalmilag programozott mechanizmussá vált, és az utóbbi években a koronavírus miatt különösen erőssé vált.
Sok-sok éven keresztül tesztelték ezt a szekták gyermekein, és most a társadalomban is bevezetik.
Igen.
Ez volt az alapja annak, ami most itt folyik, mindenhol.
És most már tudják, hogyan kell csinálni. A média a tömeghipnózis.
Igen, és hogy mi történik ott, az egy teljesen más kérdés.
[Igen, köszönöm szépen ezt a magyarázatot, kedves Sandra.
Örömmel.
[Sok, sok erőt és áldást kívánok nektek az áldozatokkal végzett terápiás munkátokhoz.
Igen, köszönöm.
Szia Sandra, szia, köszönöm!
Most szeretnénk Chantal Frei-re váltani.
Sokat beszélt ezekről a magas szintű összefonódásokról is.
Rituális erőszak túlélője is. Én azt mondanám: "Vágd le!"
Chantal Frei svájci nő, a rituális erőszak túlélője.
Nagyon szeretné felhívni a figyelmet a sátáni rituális erőszakra, hogy a nyilvánosság is halljon erről a
kérdésről, és gyermekeinket meg lehessen védeni tőle.
Chantalt kisgyermekként elrabolták, és egy kegyetlen sátáni szekta karmai közé került.
Ott a rituálék részeként naponta tapasztalt fizikai, pszichológiai és szexuális rituális
erőszakot. A szekta apja gyakorló sátánista volt.
A kultuszban gyermekáldozatokra került sor a Sátán tiszteletére.
Különböző csoportok már kiskorától kezdve szexuális rabszolgaként bántalmazták.
Alig hatéves korában a sátánisták úgy döntöttek, hogy "Sötétség Anyjává" képzik ki .
Ez azt jelentette, hogy a szekta többi gyermekére kellett vigyáznia, és fel kellett
készítenie őket a további bántalmazásra.
Számtalan kegyetlen rituálén és áldozaton kellett részt vennie.
Sokáig nem volt tudatában élete sötét oldalának, mivel a kínzások következtében személyiséghasadásban szenvedett.
30 éves korában mentális és fizikai összeomlást szenvedett.
Aztán lassan visszatértek a szörnyű élmények emlékei.
Évek után végül sikerült elhagynia a szektát, és elkezdett beszélni az élményeiről.
Ma Chantal interjúkat ad és nyilvánosságra hozza történetét.
Számos olyan elkövetőt nevez meg, akik részt vettek a rituálékban vagy aktívan részt vettek bennük.
Elmondása szerint számos híresség közéjük tartozik, mint például II. Erzsébet királynő, Felipe spanyol
király, Gérard Depardieu, Tom Cruise és Bill Clinton.
Két könyvet írt tapasztalatairól "Beszélek!" és "Kérdezem" címmel.
2023-ban elindította az "50 hang a rituális visszaélésekről" projektet.
Az 50voices.org weboldalon 50 túlélő írja le a sátáni rituális erőszakkal kapcsolatos személyes tapasztalatait.
Igen, azt hiszem, megvan a kapcsolat. Üdvözlöm, kedves Chantal, örülünk, hogy ma velünk van.
Üdvözlöm, kedves Lois, köszönöm szépen a meghívást. Nagy megtiszteltetés számomra, hogy
ma itt lehetek veled és beszélhetek erről.
Csodálatos, köszönöm.
Kedves Chantal, amikor az emberek azt hallják, hogy "az emlékek" csak fokozatosan térnek vissza az ilyen
szörnyű élményekhez, általában azonnal kikapcsolnak:
"Az nem lehet! Ilyen szörnyű dolgok, ezt te is tudod, ha megtörténik."
Mit mondasz ezeknek az embereknek?
Igen, ezt valóban gyakran hallom. De azt kell mondanom, hogy ez egyszerűen tévedés.
Mert "elfelejted" az igazán rossz eseményeket. - Tehát úgymond "elfelejted" őket a mindennapi életben.
Miért van ez így?
Ezért szeretnék elmondani nektek valamit, amit már mindannyian átéltünk vagy hallottunk.
Tegyük fel, hogy valaki nagyon súlyos autóbalesetet szenved.
Rendszerint - nem mindig, de általában - abban a pillanatban, amikor ez a baleset történik, a személy disszociálja
ezt az eseményt - ezt a helyzetet -, mert ez olyan rendkívül rossz, és abban a pillanatban nem lehet integrálni.
Mit jelent a "disszociált" kifejezés?
Kérem?
Mit jelent a "disszociált" kifejezés?
Ez tehát azt jelenti, hogy az esemény, ami történik, rajtatok kívül történik.
Tehát nem tudod integrálni magad, nem tudod feldolgozni a pillanatban. Nem érted, hogy mi történik, de mégis megtörténik.
Ezért nevezik ezt a folyamatot "disszociációnak".
És ez valójában egy természetes folyamat, sőt, azt mondanám, hogy ez egy túlélési stratégia, amely
belénk, emberekbe, minden emberbe belénk ivódott.
És akkor nem csak úgy eltűnik, hanem az úgynevezett álomemlékezetbe kerül. És az álomemlékezet akkor alakul
ki, amikor nagyon, nagyon rossz, drámai dolgok történnek.
És csak jóval később - általában, néha napok, hónapok, vagy az én esetemben évek múlva -, amikor ténylegesen felszínre kerül,
vagyis amikor a körülötte kialakult amnézia - vagyis az emlékezetvesztés -, amikor lassan újra összeomlik, és az
emlékek lassan visszatérnek, akkor kerül vissza az emlékezetbe.
És akkor megvan a képességed vagy a helyed, hogy lassan dolgozz rajta.
És aztán újra eszedbe jut, még évek múlva is.
És akkor a részletek és minden hirtelen visszatérnek, emlékszik mindenre?
Igen, feljön. Szóval úgy kell elképzelni, mint egy kosarat, és az összes rossz emléket, drámai élményt csak úgy beledobjuk.
Mert a rituális erőszak esetében - és erről van szó - nagyon sok drámai élmény van, és mindez csak úgy egy nagy kosárba kerül.
És tudod, ez olyan, mint bármelyik szennyes, előjön egy emlék, aztán egy másik, és az elején
egyáltalán nem összefüggő, tehát nincs semmiféle irányvonal.
Olyanok, mint egy kirakós játék apró darabjai, amelyeket idővel össze lehet rakni.
De a kirakósnak ez az egy darabja valóban részletes, de lehet, hogy nem érted, mi van ezen a
képen, ha a többit még nem tudtad összeilleszteni.
Rendben. Igen, ez hihetetlen a szó legszorosabb értelmében.
Aztán olyan szörnyű dolgokat éltél át, és az emberek nem hisznek neked - mert annyira hihetetlen, hogy ez a személyiséghasadás
tényleg létezik, az emlékek elfojtása, az amnézia.
De vannak más akadályai is annak, hogy a túlélőknek ne higgyenek.
Ez pedig maguknak az eseményeknek a hihetetlensége.
Szinte minden túlélőtől hallani, hogy az elkövetők egyenesen a szemükbe mondják: "Senki sem fog
hinni neked, ez túlságosan őrültségnek hangzik".
Guido Grandt nemrégiben példát adott nekem egy olyan esetre, amikor egy elkövető Mickey
Egérnek öltözve bántalmazott egy gyermeket.
És amikor a gyerek aztán erről beszélt, és azt mondta: "Mickey egér megerőszakolt", természetesen senki sem
hitt a gyereknek, az elkövető pedig elnevette magát.
Igen, Chantal, lejátszok neked egy rövid részletet a "Sátáni Pánik" mozgalomról készült videóból.
Mert ott beszélnek rólad.
És ez az a mozgalom, amely azt állítja, hogy a sátáni rituális erőszak nem létezik.
Az áldozatok csak figyelmet akarnak, és mindent kitalálnak, vagy a terapeuták beszélnek rájuk, és így tovább.
Hallgassuk meg ezt egy pillanatra.
"Chantal Frei - egyszerűen szólva: amikor csak a neve elhangzik - rengeteg videó van róla, és az egyiket
egyszer nyilvánosan is megmutattuk, az egyik rendezvényünkön.
Én mindig csak ezt a munkát adom az embereknek:
Azt állítja tehát, hogy a barcelonai katedrálisban egy sátáni rituális szertartás során a "három
tenor" és Peter Alexander rituálisan bántalmazták.
Nem hiszem, hogy többet kell mondanom az ügyről.
Van még valami igazán fontos dolog?"
Szóval, kedves Chantal, te és a történeted 30 másodpercet értél meg ennek a panelnek, aztán a horog alatta volt a számukra.
Nem lehet, hogy a "The Three Tenors" és Peter Alexander állítólag rituálisan megerőszakolták a barcelonai katedrálisban.
Ez visszavezet minket ahhoz a témához, amelyet Sandra Raschsal az imént tárgyaltunk.
- A túlélők túlnyomó többsége arról beszél, hogy prominens és elit emberek érintettek, akik nemzetközi
szinten jól hálózatba vannak kötve, és fedezik egymást.
Szóval Chantal, több mint 30 másodperced van, hogy mondj valamit erről.
Igen, nos, most már tényleg elmondtad néhányszor. Ez annyira elképzelhetetlen, annyira valószínűtlen.
Tehát ez valójában túlmutat a normális kereteken, hogy tényleg nehéz elhinni ezt.
És ez így van, amikor gyerekkorodban ezt tapasztalod, újra és újra elmondják neked, beléd sulykolják:
"Ha valaha is beszélsz róla, úgysem érsz vele semmit, mert úgysem hisz neked senki."
Ez tényleg egy ilyen takaró.
Ez tehát olyan, mintha védelmet jelentene az elkövetők számára, és ez az egyik legnagyobb fegyverük is, hogy az általuk
szervezett dolgok olyan hatalmasak és olyan messze túlmutatnak a kereteken, hogy normális emberként - vagy aki
egyszerűen csak normális életet él - aligha tudja elképzelni.
Igen, de ez már csak így van. Tehát először is, tényleg azt akarom mondani, hogy nem vagyok ott, és nem beszélek
a tapasztalataimról, hogy minél több ember higgyen nekem.
Tehát ha Bernd Harder nem hisz nekem, akkor ne higgyen nekem.
De azért vagyok ott, hogy tényleg arra bátorítsam az embereket, hogy kérdőjelezzék meg magukat, amikor
ilyesmit hallanak: És mi van, ha mégis igaz lenne?
Valóban, biztosíthatom mindazokat, akik ezt most hallgatják és nézik, hogy - ha elindulnak ezen az úton - nagyon
gyorsan rá fognak jönni, hogy ez sajnos még mindig igaz.
Sajnos, sajnos. Miért sajnos?
Mert most, ebben a pillanatban, amikor beszélgetünk egymással, vannak gyerekek, akik ezt tapasztalják.
És ha nem állunk fel, és nem nézünk oda, és nem mondjuk mindig azt, hogy "Ó, ez lehetetlen", akkor
ezek a gyerekek továbbra is ezt fogják tapasztalni.
És úgy vélem, hogy a mi felelősségünk, a mi felelősségünk, mint társadalom, hogy megnézzük - és azért vagyok itt, hogy
erről beszéljek, mert én is megtapasztaltam -, és tényleg arra szeretném Önöket bátorítani, hogy nézzék meg.
Igen, és tényleg meg fogod találni a bizonyítékot arra, hogy ez igaz.
Igen, köszönöm, Chantal.
Szeretné röviden elmondani, hogy mit tapasztalt Barcelonában?
Bernd Harder elutasította, mert ez nyilvánvalóan nem lehetséges.
Igen, tehát Barcelonában ez így volt - feltételezem persze, hogy a prominens emberek kibérelték ezt az egész
"Sagrada Famíliát" , ami a város központjában van, vagy egyszerűen csak lefoglalták maguknak.
- És ez április 30-án volt, és április 30-a a Sátán születésnapja, és egy hatalmas, hatalmas szertartást szerveztek.
Tehát egyrészt a Sátán születésnapja, másrészt az úgynevezett "Sötétség Anyja" képzésem
befejezése - amit már hallottunk korábban.
És ebben a rituáléban engem is egyszerűen megerőszakoltak a hírességek - ahogy Bernd Harder az
imént mondta - "a három tenor" és Peter Alexander.
"A három tenor", akkoriban még nem úgy ismerték őket, hogy "három tenor".
Tehát akkoriban még külön előadásokat vagy koncerteket tartottak.
De már akkor is téma volt, hogy valamikor össze fognak jönni.
Ezt már többször hallottam ilyen rendezvényeken, hogy mi fog történni a jövőben, vagy milyen terveik vannak.
Tehát mindhárman ott voltak, és csak később jöttek össze.
És ez ott is így van, ahol olyan embereket, azaz prominens embereket hívnak meg, akik abban a
pillanatban talán még nem annyira prominensek.
De éppen azért, mert részt vesznek az ilyen rituálékban, aztán megígérik nekik, hogy cserébe megkapják a karrierjüket.
És azt hiszem, ez történt a "három tenorral" is, mert azt hiszem, két-három évvel később váltak híressé.
Hihetetlen.
Igen, tényleg nem hinné el, ha több száz, sőt most már több ezer ember nem pontosan ugyanezeket a kijelentéseket tenné.
Mint említettem, dokumentumfilmjeimben 1024 túlélő beszámolóját dolgoztam fel - és ez teljesen kegyetlen.
2022-ben még 27 áldozati bejelentés érkezett, 2023-ban már 111 túlélői bejelentés, 2024-ben
már 247, idén pedig 640 új bejelentés érkezett.
Ez egy exponenciális görbe, és ez az áradat soha nem ér véget.
Ezért volt apámnak ez a zseniális ötlete a Vetopediával, hogy a rituális erőszak túlélői regisztrálhassanak a Vetopedián.
Olyan, mint a Wikipédia, de ez az ellenvélemények ingyenes enciklopédiája.
Mindezeket a jelentéseket egy nagy nemzetközi adatbázisban lehet összegyűjteni és
bemutatni. És ez a platform már 21 nyelven elérhető.
Chantal, láttam, hogy már feliratkoztál.
Szerintem ez zseniális.
Szeretné röviden elmondani a többi túlélőnek és nekünk, hogyan kell regisztrálni, vagy megmutatná nekünk a bejegyzését?
Igen, szívesen.
A "Rituális erőszak" alatt rövid tanúvallomások találhatók.
A jobb felső sarokban a "Tanúvallomások megadása" gombra kattintva különböző kérdésekre válaszolhat.
Először is, röviden mesélje el az élettörténetét, de a helyszíneket is, ahol ezt megtapasztalta, az
országokat, mely elkövetőket látta - ha ezt be akarja írni.
Szerintem ez egy ragyogó ötlet, és nagyon szeretnék bátorítani minden túlélőt, aki be mer nevezni valamire.
Névtelenül is megadhatja.
Ez valójában azt jelenti, hogy felemeljük a hangunkat, hogy megmutassuk: "Helló, nem vagyunk egyedül,
itt vagyunk. Felemeljük a hangunkat, és nem hagyjuk abba, amíg meg nem hallgatnak minket."
Úgy gondolom tehát, hogy meghallgatnak minket - ebben hiszek -, de a nagy többség még mindig figyelmen kívül hagy minket.
És ez egy eszköz arra, hogy minimalizáljuk ezt a - mi is az a szó?
Lois: Vetopedia
Igen, pontosan.
És ez egy módja annak, hogy tényleg a dolgok élén maradj - és nincs veszélyben, ha feliratkozol -,
és továbbra is folyamatosan felemeld a hangodat.
Erre szeretném ösztönözni Önöket.
Nagyon szép, köszönöm szépen, hogy részt vettél és regisztráltál.
A forrásokat a Vetopedián is megadhatja.
A két könyvet itt látjuk, ahol meg lehet rendelni.
Videókat is feltölthet.
Ez a Vetopedia különlegessége, hogy a források biztosítottak, mert sok rituális erőszakról
szóló videó folyamatosan eltűnik az internetről!
Sok más áldozat számára már sikerült biztosítani ezeket a videókat a Vetopedián, amelyek más platformokról már eltűntek.
Igen, ezért nagyon, nagyon köszönöm, kedves Chantal, hogy ott álltál és minden támadás ellenére továbbmentél.
Most újra a Vetopedia-val is!
Szívből köszönöm ezt a beszélgetést.
Köszönöm szépen elkötelezettségét és a rituális erőszak túlélőinek támogatását. Köszönöm szépen.
Szívesen.
Most átkapcsolnék Marcel Polte-hoz, aki a rituális erőszak számos túlélőjével
foglalkozott, és elmagyarázza ezeket a bűncselekményeket.
Kapcsold le!
Dr. Marcel Polte jogi tanulmányait követően 15 évig dolgozott ügyvédként nemzetközi
ügyvédi irodákban a kereskedelmi jog területén.
Ma is ügyvédként dolgozik.
Ügyvédi munkája mellett több éven át pszichoterápiás nem orvosi praxist is vezetett.
E tevékenysége révén 2017-ben kapcsolatba került a sátáni rituális visszaélések témájával, és intenzíven foglalkozott vele.
Kutatásai és számos találkozása a sátáni rituális erőszak túlélőivel három könyvet eredményezett:
"Sötét új világrend 1. és 2. kötet" és "Uncle Sam's: An Insider's Account from the Hell of Monarch-Mind Control".
Könyveit alapos kutatás és kiterjedt hivatkozások jellemzik.
Előszavával támogatta a rituális erőszak túlélőinek kiadványait is.
Munkájának egyik fókuszában az áll, hogy megmutassa, hogyan kapcsolódik össze és hogyan alkalmazzák a
szekták sátánista-rituális erőszakát és a titkosszolgálatok, például a CIA agykontrollprogramjait.
A kegyetlen kínzásokat és bántalmazásokat arra használják, hogy a gyermekek és fiatalok személyiségének megosztottságát
hozzák létre, akiket ennek megfelelően lehet kondicionálni.
Halló, Marcel Polte, hall minket?
Igen, csodálatosan hallom.
Nagyon szép, üdvözöljük önöket a 22. AZK-n. Örülünk, hogy itt vagy.
Köszönöm, Lois.
Sandra Rasch és Chantal Frei rövid hozzászólását már hallhatták itt a 22. AZK-n.
Ön maga is számos túlélővel foglalkozott.
Összefoglalná egy rövid előadásban, amit a sátánista-rituális erőszakról szóló könyveiben feltárt, a katonaság és
a CIA részvételére vonatkozó dokumentációs bizonyítékait?
És tudnál mondani valamit az MK-Ultra-Mind Controlról és így tovább? És elmagyarázná
röviden, hogy mi az az MK-Ultra-Mind Control?
Igen, szívesen. Megteszem.
És örülök, hogy lehetőségem van Sandra és Chantal jelentéseit tágabb kontextusba helyezni.
A rituális visszaélés és az agykontroll pontosan a szisztematikus erőszakról szól, amely nem csak egyéni
cselekedetekből áll, hanem nagyobb struktúrákba ágyazódik.
A destruktív szektákban, a titkos katonai programokban és a generációkon átívelő hálózatokban.
Sok éve vizsgálom ezt a katonai-sátáni komplexumot, és dokumentálom, hogy ezek a területek hogyan hatnak egymásba.
Könyveim összefoglalják ezeket a megállapításokat.
Az összes forrás és hivatkozás ott található.
Amit az alábbiakban bemutatok, az olyan túlélők vallomásain alapul, mint Chantal és Sandra, de számos más,
terapeuták által írt szakirodalomra, nyilvánosságra hozott kormányzati dokumentumokra és nemzetközi kutatásokra is.
És a rituális erőszak, meg kell mondani, több mint vallási téveszme vagy szadista bántalmazás.
Ezek szándékosan felépített erőszakos cselekmények, amelyek egy okkult vagy sátáni hitrendszert követnek.
A szektás családokban pedig pontosan ez a napirend öröklődik generációról generációra.
A gyermekek születésüktől fogva áldozati, de egyben elkövetői szerepbe is kényszerülnek.
Megkínozzák, bántalmazzák őket, és arra kényszerítik őket, hogy állatokat vagy akár embereket öljenek, ahogy az imént hallottuk.
Ennek három célja van. Először is, a személyiség megsemmisítése.
A szélsőséges trauma darabokra töri az áldozat pszichéjét.
Másodszor pedig, erre építve, az irányítható személyiségrészek, az úgynevezett "alterek" vagy belső részek megformálása,
amelyek aztán meghatározott parancsokat hajtanak végre.
Harmadszor pedig, ami szintén fontos, az elkövetői struktúrához való kapcsolódás azáltal, hogy mesterséges módon
bűntudatot, de félelmet és lojalitást is kelt az áldozatokban.
Ily módon az áldozatokat születésüktől fogva belekötik ezekbe a szektás struktúrákba.
Ezeket a mechanizmusokat a traumakutatásban már évtizedek óta leírják.
Olyan német és nemzetközi szakértők, mint Michaela Huber és Dr. Alison Miller megerősítik a kényszerű
disszociációnak ezt a mintáját , amely rendszeresen megfigyelhető a rituális erőszak áldozatainál.
De - és ez nagyon fontos - a rituális erőszak létezése nemcsak tanúvallomásokból, hanem adatokból is bizonyítható.
A "Rituális Erőszak Munkacsoport" 2005-ben és 2007-ben több felmérést végzett a németországi pszichoterapeuták körében.
Összesen több mint 200 esetet minősítettek hitelesnek. Ezek között 42 gyilkossági bejelentés volt.
A "Utah Állam Rituális Visszaélésekkel Foglalkozó Munkacsoportja" pedig már 1992-ben
megerősítette, hogy az USA-ban is hasonló struktúrák léteznek.
Végül - sok más mellett - a németországi "A gyermekek szexuális zaklatását kivizsgáló
független bizottság", az UKASK 2016-os tanulmánya.
Ismét értékelte 174 németországi pszichoszociális szakember tapasztalatait, akik elmondták, hogy
dolgoztak szervezett és rituális erőszak áldozataival.
Ezek közül az esetek 69 százaléka sátánista csoportokhoz kapcsolódott.
És ezek a számok ezt bizonyítják: Nem egyedi esetekről van szó, hanem egy nemzetközileg visszatérő jelenségről,
amelyet szakmai körökben már jóval azelőtt felismertek, hogy a nyilvánosság figyelmét felkeltette volna.
Ahhoz, hogy megértsük a rituális erőszak e mechanizmusait, ismernünk kell az agykontroll történelmi programjait is.
Az 1950-es években a CIA elindította az MK-Ultra projektet. Ez egy kutatási program volt az emberi tudat manipulálására.
Az MK-Ultra több mint 140 alprojektből állt, amelyekben embereken végzett kísérleteket végeztek, és amelyekben kábítószereket,
elsősorban LSD-t, hipnózist, elektrosokkot, alvásmegvonást és érzékszervi megvonást, azaz ingermegvonást alkalmaztak.
És mindennek a célja az elme és a viselkedés feletti ellenőrzési mechanizmusok kifejlesztése volt.
Amire az MK-Ultra hivatalos dokumentumai csak utalnak, arról sok túlélő szertartásos kontextusban valós élményként számolt be.
És ami feltűnő, hogy ugyanazokat a technikákat, ugyanazokat a célpontokat és néha
ugyanazokat az elkövetői csoportokat használják.
Természetesen vannak túlélők magából az MK Ultra programból is, amelyet most "Project Monarch" néven emlegetnek.
Mary Sparrow az egyikük. Nyilatkozata megtalálható a "50 Voices of Ritual Abuse" (50 hang a rituális
visszaélésekről) című oldalon (https://www.50voices.org/).
De Cathy O'Brien és Katie Groves is.
És már 1995-ben - ez is fontos - az MK-Ultra túlélői Washingtonban tanúskodtak az "Emberi
Sugárkísérletek Tanácsadó Bizottsága" előtt.
A protokollok még mindig megtalálhatók. Mindez nem új ötlet.
A lényeg az, hogy a rituális erőszak és az MK-Ultra nem különálló jelenségek.
Egy közös ideológia köti össze őket, a sátánizmus mint hatalmi és irányítási rendszer.
És mindkét kontextusban ugyanazokat az alapelveket találjuk, nevezetesen az egyén teljes leigázását, a szélsőséges erőszakkal
történő dehumanizálást és az eszközök, azaz olyan emberek létrehozását, akik végrehajtják a
parancsokat anélkül, hogy később emlékeznének rájuk.
Dr. Corydon Hammond pszichológus már 1992-ben nyíltan beszélt ezekről az összefüggésekről egy
konferencián, az úgynevezett "Greenbaum beszédében".
Leírta, hogy a sátánista szekták és a titkosszolgálati programok kéz a kézben dolgoztak a disszociáció előidézésén. Az agy
védekező reakciója, amelyet gyakran a stressz vagy a túlzott követelmények okoznak], és ezeket a személyiségstruktúrákat
bizonyos feladatokra programozzák az áldozatokban.
Sok túlélő ezért arról is beszámol, hogy az elkövetők mind katonai, mind titkosszolgálati körökben, de a
szektákban is meghonosodtak - más szóval, ha úgy tetszik, ugyanannak az ideológiának két arca volt.
Az egyik kiemelkedő példa - és biztos vagyok benne, hogy sokan felismerik a nevét - Michael Aquino
alezredes, aki egyben a Set Templomának főpapja is volt.
Teljes sátánista, igen!
Ennek az irányításnak az alapja, mondhatni, a disszociáció, a leválás.
A szélsőséges, többnyire ismétlődő traumák következtében a tudat végül is különálló részekre szakad.
Ezeket a belső részeket pedig az elkövetők új identitással, feladatokkal és kiváltó okokkal ruházhatják fel.
És nagyon röviden a legfontosabb módszerekről, hogyan működik ez, hogyan jön létre.
Ez magában foglalja a kínzással, fájdalommal, bántalmazással, áramütéssel vagy halálközeli élményekkel, például fulladással,
valamint hipnózissal és szuggesztióval történő "traumaindukciót".
Az egészet kombinálják szimbólumokkal, számokkal vagy betűsorozatokkal, például "ábécé kódokkal", majd ezt az ingerek
megvonását, például tartályokban vagy kamrákban, hasonlóan ahhoz, ahogyan azt a "Stranger Things" című
sorozatban ábrázolják; valódi kísérletek ihlették.
Ezután gyógyszereket adnak be, gyakran áramütéssel kombinálva, hogy növeljék a befolyásolhatóságot, azaz a befolyásolhatóságot.
Aztán ott van még a rituálékon keresztül történő programozás, amelyben az elkövetők egy spirituális szintet
szimulálnak, hogy ilyen természetfeletti hatalmi struktúrákat ültessenek az áldozatokba.
Kutatásom során ezeket a mechanizmusokat összehasonlítottam a nyilvánosságra hozott MK-Ultra dokumentumokkal.
És az alapok, mondhatni, nagyon világosan dokumentáltak.
Számos áldozati jelentés központi eleme az úgynevezett önpusztító vagy öngyilkossági program is, amely az áldozat
végleges ellenőrzését és az ilyen módon történő nyilvánosságra hozatal megakadályozását szolgálja.
A programokat azután olyan kiváltó tényezők indítják el, mint kulcsszavak vagy szimbólumok, bizonyos hangok vagy
zene, illetve bizonyos emberekkel vagy intézményekkel való kapcsolatfelvétel, például terápia keretében.
Így amikor az áldozat beszél az élményeiről, hirtelen pánikba esik, vagy bántja magát, mert egy belső
része arra van programozva, hogy megvédje az igazságot.
Ezeknek a belső részeknek a további szerepei a riporterek, a büntetők vagy a programozók.
Marcel, félbeszakíthatom egy pillanatra?
Örömmel.
Láttunk már zenészeket és színészeket, akik mind öngyilkosok lettek. És akkor mindig azt gondoljuk: "Most
már híresek, van pénzük. Miért ölnék meg magukat most?"
Van valami összefüggés ezzel az "öngyilkos programozással"? Hogy esetleg ki akarnak pakolni, és hirtelen ez a program beindul?
Igen, ez egy nagyon jogos kérdés, és egy nagyon fontos megfigyelés, különösen a hírességek esetében,
ahol az emberek azt mondják, ahogy az előbb említetted:
"Van vagyonuk, van figyelmük, tulajdonképpen boldognak kellene lenniük, még akkor is,
ha ez bizonyára bizonyos fokú stresszel jár."
Előfordulhat, hogy bizonyos esetekben - különösen, ha vannak arra utaló jelek, hogy valaki
ki akar pakolni - ilyen programok indulnak el.
Természetesen ezt utólag nehéz bizonyítani.
Mindazonáltal úgy vélem, hogy ezek meglehetősen elszigetelt esetek.
Egyesek számára ez egy nagyon erős feltételezés, azok számára, akik már jelezték, hogy beszélni akarnak bizonyos
dolgokról, vagy már foglalkoztak bizonyos kritikus kérdésekkel.
Sok esetben azonban valami más áll mögötte.
És meg kell kérdezned magadtól: "Mi ez a nagy belső konfliktus, ami ezeknek a prominens
"hírességeknek" van, ami végül öngyilkossághoz vezet?".
Ez azonban még sötétebb vagy ugyanilyen sötét körökbe vezet, ahol fel kell tennünk magunknak
a kérdést: "Mi volt az ára ennek a hírnévnek?
És ennek következtében talán lelkiismereti konfliktusok keletkeznek, vagy talán még olyan mechanizmusok is léteznek,
amelyek túlmutatnak ezeken az agykontroll technikákon, ahogyan én leírtam őket, hogy az ilyen embereket úgymond
nagyon-nagyon mély szinten rabszolgasorba taszítsák?".
Ez meghaladná ennek a cikknek a kereteit, de ez egy nagyon-nagyon fontos szempont.
[Igen, térjünk át az öngyilkossági programról a nagyobb képre.
Ezek a túlélők ugyanis nem csak Németországból vagy, mint Chantal Frei, Svájcból érkeztek, hanem számos más
országból, például Nagy-Britanniából, az Egyesült Államokból, Hollandiából, Ausztráliából és Svájcból is.
Elvileg elmondható, hogy a világ minden tájáról hasonló mintázatú jelentések érkeztek - röviden összefoglalva.
A legtöbb esetben az elkövető a család.
Olyan helyszíneket említenek, mint magánvillák, templomok, földalatti helyiségek, katonai létesítmények vagy erdők.
Aztán ott van az agykontroll, az emberkereskedelem, a gyermekpornográfia, a prostitúció és az úgynevezett
snuff filmek , de ott vannak a helyi szekták, ahol ez történik, és a nemzetközi hálózatok közötti kapcsolatok is.
És az egész dolog, ezek a struktúrák, ismét átfedésben vannak a szervezett bűnözéssel, de az állami vagy
katonai területekkel is, ahol embereken végeznek kísérleteket.
Chantal Frei példaként említi a darmstadti "Dagger Complex" amerikai katonai bázissal
való kapcsolatát, ahol ilyen élményei voltak.
Cathy O'Brien például számos amerikai katonai bázist, valamint például a NASA létesítményeit is helyszínnek nevezi.
"Uncle Sam's" című könyvemben elemzem Katie Groves kijelentéseit, aki videókon számol be az úgynevezett "snuff-gyárban" szerzett
tapasztalatairól, ahol gyilkos filmeket készítettek gyerekekkel.
Leírja, hogyan bántalmazták, kínozták és ölték meg ezeket a gyerekeket szisztematikusan egy texasi földalatti létesítményben.
És nyilatkozata szerint a létesítmény a CIA irányítása alatt állt, amely állítólag egy
nemzetközi gyermekkereskedő hálózatot működtet.
Egy általa megrendelt "távolbalátási kísérlet" valóban minden kétséget kizáróan
megerősítette ennek a létesítménynek a létezését.
És bár ezeket a kijelentéseket, a "távoli látástól" eltekintve, nehéz ellenőrizni, azt kell mondanunk, hogy sok részletben
megegyeznek más túlélők mintáival, különösen rituális elemekkel, katonai kontextussal, de
összetett programozási módszerekkel is kombinálva.
Egyes esetekben a túlélők, akik nem ismerik egymást, ugyanazokat vagy bizonyos helyszíneket vagy elkövetőket neveznek meg.
Kutatásom során én is benyújtottam egy úgynevezett FOIA-kérelmet, azaz az amerikai információszabadságról
szóló törvény szerinti információkérést a CIA-nak.
Aztán kértem, hogy adjanak át minden dokumentumot, amely a fent említett MK Ultra túlélőjével, Cathy O'Briennel kapcsolatos.
És a CIA válasza nagyon érdekes.
Ez a következőképpen hangzott: "A dokumentumok léte vagy nem létezése sem megerősíthető, sem vitatható.
Az ilyen dokumentumok léte vagy nem létezése jelenleg önminősített, és így védett a nyilvánosságra hozatal ellen."
És ha erre a válaszra gondolsz, akkor ez azt jelenti, hogy hivatalosan azt mondja:
"Nyilvánvalóan vannak akták, de nemzetbiztonsági okokból nem hozhatók nyilvánosságra".
Ellenkező esetben egyszerűen azt mondták volna: "Nem találtak bejegyzést". Tehát "nincs semmi".
Az pedig, hogy egyáltalán van valami Cathy O'Brien kapcsán, nagyon erős jel arra, hogy van valami a történetében, például.
A pszichológiai és ezen a technikai szinten kívül azt is el kell mondani, hogy a
szellemi-ideológiai háttér nagyon központi szerepet játszik.
Sok elkövető egy sátáni vagy luciferi rend részének tekinti magát, amely szenvedésen, halálon
és leigázáson keresztül akar hatalomra jutni.
Számukra ezek a rituálék több mint szimbolizmus.
Hisznek abban az energiában vagy erőben, amelyet ezzel az áldozattal nyerhetnek.
És pontosan ez az a hit, amely a szektás családokon belül generációkon keresztül öröklődik, és
amely aztán egy elitista világnézettel párosul:
A kiválasztottak ugyanis - az ő szemszögükből - a többi ember fölött állnak - akiket
azonban számbeli fölényük miatt ők is félnek.
Igen.
Az áldozatokra, azaz e rendszerek áldozataira gyakorolt következmények is fontosak.
A trauma legsúlyosabb következményeitől szenvednek, mint például a komplex disszociáció , flashbackek - amelyeket Sandra és
Chantal említett - szorongásos zavarok, kényszeres viselkedés.
Az évekig tartó bántalmazás következtében testi betegségek is jelentkezhetnek.
És gyakran mély identitásválságok is.
Az érintettek közül sokan ezért ki is alakítják ezt a disszociatív identitásszerkezetet, ahogyan azt az elkövetők tervezték.
Ez azt jelenti, hogy nagyszámú ember lesz bent, akik kívülről is megjelennek.
Amikor tehát a rituális erőszakról és az agykontrollról beszélünk - és lassan a végére érek -, akkor nem csak az egyedi esetek
feltárásáról van szó, hanem arról a központi kérdésről, hogy ezek a hatalmak mennyit tudnak az emberi tudatról, és hogyan élnek
vissza ezzel a tudással egy bizonyos cél elérése érdekében.
Nevezetesen egy - az ő szemszögükből nézve - sátáni világbirodalom létrehozása.
Nagyon fontos, hogy független kutatásokat végezzünk a disszociációról és a trauma-alapú programozás, valamint hogy a
túlélők számára biztonságos terek álljanak rendelkezésre.
De a bátorságot is, hogy együtt dolgozzunk az intézményi határokat átlépve, mert a hallgatás csak az elkövetőket védi.
Az oktatás és a tudatosság az első lépés e kör megtöréséhez.
Munkámat úgy is tekintem, hogy hozzájárul e mechanizmusok átfogóbb tisztázásához.
A rituális erőszak nem egy marginális kérdés, hanem annak tükre, hogy mi történik, amikor titkos, okkult csoportok
észrevétlenül kiterjesztik befolyásukat a társadalmunkban.
Igen, uram.
Ezért rajtunk is múlik, hogy közelebbről megvizsgáljuk, komolyan vegyük az áldozatokat, és biztosítsuk,
hogy ezek a megállapítások eljussanak a nyilvánossághoz.
Végül is ez minden egyén szabadságát fenyegeti.
A rituális erőszak és az agykontroll, ahogyan az előadásban már elhangzott, ugyanannak a pusztító gondolatnak a kifejeződése:
hogy az ember uralható, megtörhető, és a lelke átvehető.
És mégis, minden igazság, ami napvilágra kerül - és ez a pozitív oldala az egésznek,
hogy úgy mondjam -, gyengíti ezt a rendszert.
A megvilágosodás végül akkor kezdődik, amikor a kimondhatatlant szavakba foglaljuk, és amikor a
túlélők - mint Sandra és Chantal - mernek beszélni.
Ehhez pedig olyan platformokra van szükség, mint ez. Tehát még egyszer köszönöm nektek.
És szeretném megköszönni mindenkinek, aki hallgatja, hogy kész meghallgatni, de arra is, hogy
nézzen, és ne hunyja be a szemét. Köszönöm szépen.
Igen! Köszönöm!
Köszönöm, Marcel, néhány perc alatt valóban meghajoltál amellett, amit apám mondott a konferencia elején.
Éppen most mutatta meg, több évtizedes kutatásainkkal, hogy ezek a titkos struktúrák végső soron a sátánizmusban gyökereznek.
És a saját szájukból hallottuk, hogy sátáni világrendet akarnak létrehozni.
De túlerőben vannak.
Mi sokkal jobbak vagyunk náluk, ha ezt felismerjük!
Ha csak a fény jut be, akkor ez az egész bűnös konstrukció összeomlik. És ennek a küszöbén állunk.
És ezért van ez: ha mindannyian terjesztitek ezt az előadást és ezt az egész AZK-t, hogy valóban világossá
váljon, akkor ez a sátáni világrend össze fog omlani.
Köszönjük, hogy harcolsz azért, hogy fényt derítsünk ezekre a kegyetlen gyakorlatokra.
Nézőink számára most is felmerül a kérdés: hogyan lehetséges, hogy az ilyen bűncselekményeket nem bünteti
a rendőrség és nem ítéli el az igazságszolgáltatás?
Szeretnék Uwe Kranzhoz fordulni ezzel a kérdéssel.
Uwe Kranz rendőr, volt miniszteri tanácsos és a Türingiai Bűnügyi Hivatal volt elnöke.
Az Europol nemzeti szakértője volt.
A biztonság és a terrorizmus kérdéseinek szakértőjeként rendszeresen publikál számos médiumban.
Uwe Kranz több mint 50 éve vesz részt a szervezett bűnözés, a szélsőségesség és a terrorizmus elleni küzdelemben.
Szolgálati ideje alatt mindenekelőtt a gyermekek védelmének szentelte magát.
Ez világossá válik, ha megnézzük szakmai pályafutásának tevékenységi területeit:
Ifjúsági ügyekért felelős biztosként tevékenykedett a bűnmegelőzésben, a gyermekek elleni szexuális erőszak, valamint
az ember- és szervkereskedelem elleni küzdelemben nemzeti és nemzetközi szinten, valamint
a kriminálpolitikai egyesületek munkájában.
Uwe Kranz saját weboldalán olyan témákban tesz közzé cikkeket, mint a "Gyermekek szexuális zaklatása" és az "agykontroll".
Kriminalistaként betekintést nyújt a "mély államba", és nyugdíjas korában figyelemmel kíséri a világ aktuális eseményeit.
Tapasztalatait és tudását olyan neves egyesületek által szervezett sajtószimpóziumok tagjaként és előadójaként is
kamatoztatja, mint az "Axion Resist" és az MWGFD e.V. .
Ezeket a gyermekjólét, a szabadság és a jogállamiság védelme érdekében hozták létre.
Itt olyan témákról beszélt, mint a pedofília, a korai szexualizáció és a gyermekkereskedelem.
Külön megtiszteltetés számomra, hogy a 22. AZK-n üdvözölhetem ezt a tapasztalt kriminalistát, Uwe Kranzot.
A megtiszteltetés az enyém.
Örülök, hogy itt vagy.
Igen, fél évszázados bűnügyi tapasztalattal rendelkezik a gyermekek szexuális zaklatása elleni küzdelemben.
Ön rendőrtisztként, sőt miniszteri főtanácsosként és a Türingiai Bűnügyi Hivatal
vezetőjeként is élen járt ezekben a nyomozásokban.
Más szóval, az eseteket jelentették önnek, és önök aztán kivizsgálták azokat. De mi történt ezután?
A probléma az, hogy a bizonyítékokat előbb be kell mutatni, hogy az eljárás az ügyészségre is eljusson, és ott elfogadják,
majd vádirat formájában átdolgozzák, és a bíróság elé kerüljön.
És sajnos, sok-sok kudarc is van az út során.
Frusztráló, amikor reggel letartóztatsz valakit, majd délután újra találkozol vele.
- Ezt már vizualizáltam: Reggel fogták el, délben engedték szabadon.
Például nagyon gyakran találkozunk azzal a problémával, hogy a rendőrség nagyon gyakran gyilkossági
bűncselekménnyel érkezik, majd gyilkossági ügyben kezd nyomozni.
Aztán az ügyészségre vezető úton a gyilkosságból halálos kimenetelű testi sértés lesz.
Akkor lehet, hogy egy teljesen más joganyaggal és teljesen más problémákkal kell szembenéznie.
Vagy amikor, mint a legutóbbi esetben, olyan erőszaktevőkkel kell foglalkozni, akik csoportos nemi erőszakot követtek el, majd
boldogan fütyörészve sétálnak ki a bíróságról, mert a bíró nem tudja száz százalékosan
kizárni, hogy a lány mégiscsak részt vett benne.
Tehát itt kezd az egész dolog egy kicsit gyanússá válni.
És nagyon sok lehetőség van az eljárás megszüntetésére vagy pszichiátriai kórházi
kezelésre való átváltoztatására és így tovább.
Tehát valahol törés van az üzletben, és sajnos ez a helyzet.
Ezeket az áldozatokat gondosan és komolyan kell kezelni.
A világon minden joga megvan ahhoz, hogy a rendőrség és az igazságszolgáltatás megfelelően bánjon önnel.
Köszönöm a nyilatkozatát. Ön is beszél az úgynevezett "pedokriminalitásról", és olyan kapcsolatokról, amelyek
állítólag "magas körökbe" nyúlnak. Mik a megfigyeléseid?
Igen, tegyük fel a következőket: A PowerPoint prezentációimban mindig szerepel a Dutroux-ügy.
Bizonyára ismeri a Dutroux-ügyet.
Egy belga gyermekmolesztáló, aki a börtönben tizenegy gyermeket megölt, kettőt pedig halálra éheztetett.
Mert nem árult el semmit, amíg börtönben volt, aztán a gyerekek éhen haltak. Ez egy szörnyű eset volt.
Tanúk egész sora szenvedett balesetet, vagy halt meg kétes körülmények között, vagy bármi más.
A Dutroux-ügy pedig már megmutatta, hogy a társadalom minden szintje részt vett ezekben a gyermekbántalmazási körökben.
Így aztán a politikában, a kultúrában, a televízióban és a médiában is a csúcsra jutott.
A folyamat szinonimája volt annak, hogy mi az alapvető probléma.
Akár Epstein, akár nem, ez pontosan ugyanaz.
Epsteinnél is vannak kapcsolataik egészen a csúcsig a politikában, a showbizniszben, az ügyészségen - a fene
tudja, mi mindenben - magas rangú tisztviselők és politikusok.
Ugyanezt tették a szintén jól ismert "Diddy" Sean Combs-szal is. Ő most négy évet és két hónapot "fogott".
Ez valójában egy ártalmatlan elítélés, mert a szervezett bűnözés egész területét egyszerűen kivágták.
Azt mondták, hogy ezt abbahagyjuk, most már csak a barátnője vagy a felesége ellen elkövetett egy bántalmazás miatt ítéljük el.
És az egész folyamatot aztán egy kis szakaszra redukálták.
Ezért az ilyen eljárások sok esetben töredezettek, szándékosan töredezettek.
1995-ben volt egy nagyszabású kísérletünk Angliában. Ezt is a bank, a politika, a
média, a nagy mogulok és miegymás tette lehetővé.
Az évek során a folyamat egyre kisebb és kisebb lett, és a végén már semmi sem maradt.
Végül is ezek kis eljárások voltak - szétszedik és úgymond falatnyi darabokra, jogi falatnyi
darabokra bontják őket, és aztán nem sok tartalom marad.
Ez természetesen felveti a gyanút, hogy itt befolyást gyakorolnak. Ezt nem lehet egyből elvetni.
Ön akkor megvalósította ezt az elvet - ahogy ez történt Epstein, Dutroux, P. Diddy és így
tovább - az Ön régiójában, ezeket az elveket?
Az elvek mindenhol ugyanazok, országtól függetlenül.
Feltételeznünk kell, hogy a kisgyermekek, lányok és tizenévesek szexuális zaklatása Európa- és világszerte zajlik.
Ha megnézzük például az NCMEC-et - az eltűnt és bántalmazott gyermekek bejelentésével foglalkozó amerikai központot -,
akkor négy vagy öt évvel ezelőtt még 50 000 eset volt itt.
Jelenleg évente 205 000 esetet jelentenek nekünk.
Őrület!
De mi egy kis fény vagyunk.
Ha összehasonlítjuk az NCMEC jelentéseit Ázsiával, Indiával, Pakisztánnal, akkor majdnem milliós nagyságrendben vagyunk.
Ez tehát világosan mutatja, hogy ez egy világméretű probléma, nem csak német probléma, nem csak belga probléma vagy bármi más.
Azt is hallottam, hogy számos hivatalos tanulmány készült a szekták visszaéléseiről.
El tudná magyarázni néhány mondatban, hogy a hivatalos oldal mivel állt elő?
Elég tanulmány van. Higgye el, tanulmányok tucatjával vannak ezen a területen.
Én magam két tanulmányt írtam az Európai Parlament számára, a 2020-as és a 2021-es
tanulmányt, amelyekben összefoglaltam az egészet.
És azt mondtam: "Oké, mit tehetnénk jobban? Mit tehetnénk könnyebbé? Hol kezdhetnénk?"
- És pontosan az ellenkezője történt.
Létrehoztak egy másik központot is, amely a gyermekek szexuális zaklatása elleni küzdelemmel foglalkozik. Zack.
Most van egy központunk az Europol mellett, és, és, és, és.
Mindenütt vannak megbízottaink, és mindenütt vannak tanulmányaink.
2011-ben készült egy csodálatos tanulmány a gyermekek szexuális zaklatása elleni
küzdelemről szóló uniós irányelvek bevezetéséről.
A tanulmányt 2016-ban értékelték, és ez egy jó tanulmány.
A WeProtect egy másik tanulmányt is készített. (https://www.weprotect.org/)
Ez is egy jó tanulmány volt, amelyet aktualizálni és végrehajtani kellett volna.
Valamit csak ki kellett belőle csinálnod!
Csináltak egy tanulmányt, meg volt írva, szép volt olvasni, szép képek, szép grafika és tralala.
A végrehajtás azonban általában problémát jelent.
Nemcsak a sötét terepkutatás hiányzik, hanem a politikai akarat is hiányzik ahhoz, hogy
ezekkel a kérdésekkel intenzíven foglalkozzunk.
Nem annyira a jogszabályok, mint inkább a tanulmányok hiányáról van szó.
Nem, meg kell tenned! Meg kell tenned és akarni kell!
Ön is sokat beszél a kora gyermekkori szexuális nevelésről az óvodákban és az iskolákban. Mit tud erről mondani?
Igen, a kora gyermekkori szexuális nevelés egy olyan speciális terület, amely igazán megdöbbentett, mert a WHO dolgozta
ki a "Német Szövetségi Egészségnevelési Központtal" együtt.
Idén február 13. óta (2025) a neve "Szövetségi Közegészségügyi Intézet".
Még több joggal és lehetőséggel rendelkezik, és még többet tehet, különösen az éghajlatvédelem terén.
És ők ketten együtt dolgoztak, hogy megalkossák ezeket az irányelveket a kisgyermekek "szexuális neveléséről".
Az alapgondolat tulajdonképpen az, hogy a gyermeket - miután születéséig el lehet vetetni, ez az egyik oldala
- közvetlenül születése után szexuális lénynek bélyegzik, akivel bármikor vissza is lehet élni.
És ez olyan őrültség, hogy el sem tudod képzelni.
És a legrosszabb az, hogy ezek a WHO BZgA-irányelvek tudományos eredményeken alapulnak.
És most kérem, nézze meg a tudományos eredményeket, és nézze meg, honnan származik ez. Kinsey-től származik.
A férfi, aki az 1960-as években megírta a hírhedt Kinsey-jelentést a férfiak és nők felszabadításáról.
Onnantól kezdve a dolgok folyamatosan lefelé haladtak.
A "szexuális engedékenység" kifejezést akkoriban találták ki.
A gyermekek iránti közömbösség és a gyermekekkel való szex lehetséges és gyakori, és megengedett.
Bevezették a székletnyelvezetet. Ez a Kinsey pedig egy sor vizsgálatot végzett.
És láttam egy kísérletsorozatot, ahol egy négyéves gyermeket 24 órán keresztül bántalmaztak, hogy 27 orgazmust érjen el.
Ezt el kell képzelni. Orgazmust írt le, amikor a gyermek sikoltozott, kiabált, görcsölt - 24 órán keresztül kínzott egy
négyéves gyermeket, amíg valamilyen fizikai reakció nem következik be -, majd ezt a fizikai reakciót orgazmusként definiálta.
És aztán azok, akik ezt tették, akik bántalmazták a gyerekeket, némelyikük strici volt, némelyikük börtönlakó, aki kiszabadult.
Mindent ki kell kutatni és ki kell szűrni.
És akkor azt mondod magadnak: "Helló, mi ez? Tudományos tudás?"
Ez hibátlan gyermekbántalmazás, hibátlan szexuális erőszak a gyermekek ellen a kutatás álcája alatt.
És akkor voltak megfelelő tanítványai.
Kinsey a Kentler volt a következő. Ott volt a Kentler-jelentés.
Aztán ott volt Sielert. Aztán volt egy másik, most már nemrég.
Mindannyian ugyanabból az ideológiai istállóból származnak.
Gondolkodni kell rajta. Kinsey elkezdte.
Ezután "meghódították" az egyetemeket, a szakegyetemeket és a szakképző központokat.
És most ilyen szociálpszichológusok és kultúrpszichológusok és miegymás generációi... Egymás után ontják őket, és mindenütt
elfoglalják a szociális hivatalokat és az iskolai tanácsokat, és folytatják munkájukat ennek a képzésnek a szellemében.
Őrület!
Véleményem szerint ez teljesen absztrúz.
És ha megnézzük, mit írnak elő ezek az irányelvek - nullától négyéves korig a gyermeknek meg kell tanulnia
a szexuális maszturbációt. Nullától négy éves korig!
Kérdezem persze magamtól, hogy melyik pedagógus csinálja ezt, és hogyan csinálja?
Schwäbisch Hallban pedig nemrégiben 17 óvodában állítottunk fel személyes testfeltáró állomásokat az óvodában.
A szülők teljesen ledöbbentek!
Nem tudtak róla semmit. Őket sem tájékoztatták.
Tehát, ha ez a kora gyermekkori szexuális nevelés, akkor ez alapvetően nem más, mint a család lerombolása.
Ez a család tönkretétele.
Egy állam magja, egy állam petesejtje az egészséges családi kapcsolat.
Van egy apa, van egy anya, van egy gyermek, ennyi.
Két nem létezik, kétszer basta. Én már most szélsőjobboldali vagyok.
Tudom. Van valami még ennél is szebb, amit Monika Gruber mondott egyszer:
"És ha van egy szülő1 és egy szülő2, akkor hamarosan lesz egy tetem1 és egy tetem2 a nagyapának és a nagymamának.
Talán az is jön?" Ez persze csak vicc, de tény, hogy dehumanizálja az egészet.
Igen, pontosan.
Ez már nem humánus szint és nem méltó - különösen nem a gyermek számára.
A gyermeknek is van méltósága. Az ő jogait is meg kell védeni.
A gyerekeket pedig valóban jogalanyként kellene kezelni, nem pedig olyasvalamiként, amit
csak úgy fel lehet dobni és le lehet venni.
Igen! Köszönöm a hozzászólásokat.
Tehát az egész üzletben egyetlen pozitív megközelítés volt.
Ez a Bielefeldi Egyetem volt.
Ő egy nagyszabású tanulmányt végzett erről a Kinsey, Kentler és társai, és azt találta, hogy ez a
gyermekbántalmazás mindenütt, a szexuális visszaélés.
Ez egy rendkívül bűnözői szervezet volt, amely mára már az egész képzési központban elterjedt, ahol szociálpszichológusokat,
pszichológusokat, osztályfőnököket és hasonlókat képeztek.
És ez tovább folytatódik . Tehát egyre gyakoribbá válik.
És ezért nem meglepő, ha manapság szülői magazinokban olvashatunk: Teljesen normális, hogy a gyerekeket
úgy kezelik és nevelik, hogy hat és kilenc éves koruk között szexuális kapcsolatot kell létesíteniük.
És fizikailag tapogatják egymást, és titokban mindenhol kis meghitt sarkokat
alakítanak ki, ahová a gyerekek visszavonulhatnak.
Ez mind csak egy újabb játék, amely az elkövetők kezére játszik.
[Igen... Sajnálom, de nincs jó hírem.
Ezek csak negatív tapasztalataim.
Életem nagy részét azzal töltöttem, hogy azért küzdöttem, hogy a gyermekek elleni szexuális erőszak bűncselekmény legyen.
És ezt végre, végre, végre, végre 2021-ben Németországban is érvényre juttatták, miután évekig
küzdöttek azért, hogy bűncselekménynek minősüljön.
Ez 2021-től 2024-ig tartott, de aztán jött Buschmann úr - így hívták akkoriban a liberális
igazságügyi minisztert - és visszafordította.
Most ismét bűncselekménynek számít.
Tehát ez sem nagy nyereség.
Tehát minden olyan megfogalmazás, amelyet az Igazságügyi Minisztérium arra használ, hogy megmagyarázza, miért
döntötték el ezt a bűncselekményt, véleményem szerint vádirat.
Igen, ez tényleg vádirat.
Nagyon köszönöm a gyermekek iránti elkötelezettségüket, és mindenekelőtt azt, hogy
nyilvánosságra hozták ezeket a visszaéléseket.
Ez nagyon fontos.
Ennek meg kell történnie.
Köszönöm, hogy időt szakított rám, még ha most éppen utazik is.
Az Ön nyilatkozatai valóban segítettek abban, hogy tisztább képet kapjunk erről a problémáról.
Sok sikert kívánunk további munkájához, akár nyugdíjasként is.
Még mindig a labdán vagy!
Köszönjük nagyszerű oktató munkáját. Szeretünk titeket!
Köszönöm.
Úgyhogy alig várom, hogy legközelebb is veled lehessek! Akkor én is ott leszek!
[Igen, mindig nagyon szívesen látunk!
Most egy ugyancsak bátor harcoshoz fordulunk, aki elkötelezett a gyermekrablás, a rituális erőszak és
a gyermekkereskedelem elleni küzdelemben. Clip off!
.
Ezt követően rendezvényszervezőként, szoftvertervezőként, webkiadóként és matematikai művészként dolgozott.
Londonban önkéntesként "McKenzie Friend"-ként dolgozott, ami a laikus jogi tanácsadónak felel meg.
Eközben kapcsolatba került a rituális visszaélések és a gyámság áldozataival, akiknek az
igazságszolgáltatás nem segített, hanem ártott.
Sabine McNeill elkezdte nyilvánosságra hozni ezeket az eseteket az interneten.
Kampányt folytatott azokért a gyermekekért, akiket az állam elvett a szüleiktől, és még az
Európai Parlamentben is felvetette ezt a kérdést.
"Ezért vagyunk ma itt. Azért vagyunk itt, hogy segítséget kérjünk.
Vannak gyerekek, akik sikoltoznak, hogy meghallgassák őket. Ha ti nem halljátok meg
ezeket a gyerekeket sikoltozni, akkor ki fogja?"
Összesen mintegy 50 gyermekelszállítással kapcsolatos ügyet kísért végig.
A legismertebb a "Hampstead-ügy" volt, amelyben videókat tett közzé a gyerekek, Alisa és Gabriel vallomásaival.
Ebben a gyerekek azt vallották, hogy apjuk egy sátánista szektát szervezett, amely
rendszeresen bántalmazta és megölte a gyerekeket.
Azt is leírták, hogy apjuk hogyan vezette a kezüket a csecsemők meggyilkolásában.
"Apánk felhoz engem és minket, mert mi nem tudunk.
Nem vagyunk elég erősek ahhoz, hogy levágjuk egy csecsemő fejét.
Csak fognia kell a kést, és a kezét a kezünkre tenni, és segíteni nekünk levágni egy baba fejét, mert tanul.
Ő tanít engem és Gabrielt."
E kijelentések ellenére az igazságszolgáltatás nem ítélte el az apát, hanem a bíróság elvette a gyermekeket az
anyától, és az apának adta a kizárólagos felügyeleti jogot.
Később ugyanez a bíró a Hollie Greig skóciai bántalmazási ügyében biztosította, hogy a bántalmazással vádolt apát ne ítéljék el.
Azonban nemcsak a bíró, hanem az elkövetők tekintetében is voltak átfedések a hampstead-i üggyel.
Sabine a hampsteadi ítélet után is aktív maradt, több tízezer aláírást gyűjtött petíciókhoz és dokumentálta a bizonyítékokat.
Az anya által összeállított 175 elkövető listáját is rendelkezésre bocsátotta.
Ez szorult helyzetbe hozta az elkövetőket, akik végül büntetőfeljelentést tettek ellenük.
Ezt követően 73 éves korában hosszú, kilencéves börtönbüntetésre ítélték, majd négy évvel később Németországba deportálták.
Számos weboldalukat bezárták.
A börtönben elszenvedett zaklatások ellenére Sabine nem adta fel:
Továbbra is támogatja kampánytársait a gyermekbántalmazás és a gyermekkereskedelem elleni küzdelemben.
Hello, hello Sabine. Megölellek!
[Igen, mekkora megtiszteltetés, hogy ma Ön beszél a 22. AZK-n!
Számos sátánista-rituális visszaélés áldozatát kísérte el, és néhányukat filmjeimhez is beajánlotta.
Találkozott olyan börtönben lévő anyákkal, akiktől elvették a gyermekeiket.
Te harcoltál ezekért az anyákért, és még mindig oroszlánként harcolsz ezekért az anyákért és gyermekekért.
Kérem, meséljen röviden a tapasztalatairól!
Igen, nehéz, mert nem tudom, hol kezdjem.
Az első áldozatoknak, akikkel találkoztam, semmi közük nem volt a gyerekekhez.
Voltak férfiak a Lordok Házában , ahol rendezvényeket szerveztem.
Először a bankok és a bíróságok áldozatai következtek.
Aztán általában jöttek a nők, és aztán jöttek ezek a gyerekek, akik a legrosszabbat jelentették.
Pedig korábban minden olyan rossz volt.
Soha nem felejtem el, hogy egy román szociális munkás azt állította, hogy egy ötgyermekes portugál család nem felel
meg a követelményeknek, amit ő - mondjuk úgy - mentegetőzött.
És ez annyira szánalmas, annyira idióta és annyira képmutató volt.
Egyszerűen nem lehet úgy nézni, hogy ne csinálj valamit.
Ha el kellene mesélnem a tapasztalataimat, talán a legrosszabb az volt, amikor egy olyan nővel beszélgettem,
aki a kisbabájával úgynevezett "búcsútalálkozót" tartott.
Aztán volt egy úgynevezett utolsó találkozója, mielőtt elvették tőle.
Ez így leírhatatlanul képmutató.
És ez egy színjáték, ez groteszk.
Igen, nem is tudom, milyen szavakat használjak.
Szóval nehéz megmondani, mi a legrosszabb.
Hogyan kell a bűncselekményeket kategorizálni? A gyermekek száma szerint?
A gyermekekkel szembeni kegyetlenség vagy a szülőkkel szembeni kegyetlenség?
A börtönbüntetés abszolút kegyetlen tapasztalatában, ahol az úgynevezett tisztek csak azért élnek vissza a hatalmukkal,
mert lehetőségük van rá, és bármit megtesznek, csak azt nem, amit kellene, amit prédikálnak és amit elvileg követelnek.
Annyira rossz, hogy csak mentálisan tudod értelmezni, mentegetni és magyarázni az egészet.
Meséltél nekem egy másik anyáról, akitől négy gyermekét elvették, az ötödiket pedig a börtönből.
Nos, én láttam őt, amikor terhes volt a börtönben.
Amikor kiengedték, írt nekem - mert van ez az "Email-a-Prisoner" szolgáltatás -, hogy a babát is elvették tőle.
Az ötödik is? Igen. Tojás, tojás, tojás.
A hampstead-i esetig a legrosszabb eset egy hétgyermekes nigériai család volt.
Az összes gyereket elvitték.
Ezekkel az idióta eljárásokkal az úgynevezett családi bíróságokon, amelyeket titokban tartanak.
Tehát a sajtó nem mehet be oda. És ez már évtizedek óta így van.
A hetedik pedig a börtönben született.
Kapcsolatba kerültem azzal az amerikai anyával is, aki a szomszédos cellában volt, és akinek a gyermeke Londonban maradt.
És miután exportálták, minden segítségem ellenére.
Az amerikai nő pontosan azt tapasztalta, amit a nigériai nő.
És ahogy a szociális munkás mondta: "Igen, soha többé nem fogod látni őt".
És a "nagy dolog" az volt, hogy a család legidősebb lányát a nevelőcsalád fia bántalmazta.
A következő lány elmondta az anyjának, hogy mindig sötét esti rendezvényekre jár, ahol csak férfiak vannak.
A kisfiú pedig megkérdezte az anyjától, hogy mi az a pedofília.
[És mi történt, amikor börtönben voltál?
Nos, amikor börtönben voltam, közzétettem a petíciót.
Aztán 16 000 aláírásom volt, és még több.
És több mint 100 000-en nézték meg a gyerekeknek készített weboldalamat is.
A legrosszabb esetekre egyedi weboldalakat építettem.
Így viszonylag jól ismert voltam.
Ez pedig a táska az összes kártyával, amit kaptam, és amivel a cellám falát díszítettem.
Soha nem sikerült nyakláncot készítenem belőle.
De természetesen nem akartam kidobni őket.
Ó, Sabine, örülünk, hogy megkaptad ezt a bátorítást, és továbbra is kapni fogod.
Teljesen megdöbbentett, hogy élőben láttam, hogyan vesznek el egy ilyen babát.
Hadd mutassam meg röviden.
"Tehát, most pontosan egy lehetőséged van.
Át kell adnod őt a mentősöknek, és aztán mehetsz tovább a vidám utadra a barátaiddal és a családoddal, akik odakint vannak.
Vagy elveszem tőled, és börtönbe kerülsz.
Meg kell hoznia ezt a döntést. Most kell meghoznod."
[Nem fogom elengedni."
[Oké. Oké.
Kérlek, engedd el, hogy ne essen baja, jó? Gyere ide egy percre. Oké."
["Elengedtem. Elengedtem!"
["Nem, börtönbe megy."
[Csak azt akartam mondani, hogy nem tudtam megtenni, de hagytam neki."
["Tegye a kezét a háta mögé."
["Bezárták a mentőautó ajtaját. Ez volt az utolsó dolog, amit láttam."
["Elrabolják az unokámat."
["Nem, szállj be a kocsiba. Szállj be a kocsiba. Minden rendben."
["El akarok búcsúzni." ["Semmi baj. A kocsiban.
["El akarok búcsúzni." ["Csak rontasz a helyzeten."
"Minden egyes gyermek körülbelül egymillió dollárt ér az államnak."
Ő tehát a baba nagyapja.
Ez annyira gonosz és annyira rossz.
Úgy értem, "csak a munkájukat végzik", nem igaz?
Ugyanaz, mint a nácik alatt, ahogyan ezt meg tudja magyarázni.
Csak parancsokat hajtanak végre, és annyira robotszerűvé váltak.
Nincsenek saját érzelmeik.
Már nem tudják, mi a helyes.
Igen. Ez felülről jön. Ezt az egész gyerekkereskedelmet támogatják.
Ezt is meg tudod erősíteni?
[Igen, igen, fentről, bármilyen szinten.
A szociális munkások a rendőrség nélkül nem tudják ezt megtenni.
A rendőrség nem tudja ezt megtenni a bíróságok nélkül.
Igen. Te szemtanú vagy, aki első kézből tapasztalta az egészet.
Így is mondhatjuk.
Igen, nagyon szépen köszönjük az anyák és gyermekek iránti elkötelezettségüket.
Létrehoztunk egy platformot, a Vetopediát, ahol ezek az anyák is regisztrálhatják és rögzíthetik gyermekelhelyezési ügyeiket.
Hogy egyre jobban és jobban megértsük a mögötte álló rendszert.
Természetesen örömmel vennénk, ha terjesztenéd a hírt, és népszerűsítenéd a hálózatodban, kedves Sabine.
[Igen, hihetetlen, amit csinálsz. Ez nagyon, nagyon nagyszerű. Köszönöm, hogy meghallgattál.
Igen, nagyon-nagyon köszönöm az elkötelezettségüket ezeknek az anyáknak és gyermekeknek! Ez igazán nagyszerű.
Ezt mindenképpen közölni fogjuk, kedves Sabine McNiell. És szeretünk téged.
Köszönöm. Én is köszönöm. Hihetetlenül tisztelem mindazt, amit tettél és teszel. És csodálom.
Igen. Te is ott vagy velünk. Annyira bátran és bátran viselkedsz. Ez hihetetlen.
Szeretne még valamit mondani az AZK közönségének? Bármi mást?
Nos, az AZK a cenzúráról szól.
És csak remélem, hogy ami velem történt az összes munkámmal, amit az internetre tettem, az nem történik meg senki mással.
Annyi kárt okozott nekem és az áldozatoknak.
A cenzúrát egyszerűen digitális szintre helyezték át.
És nagyon, nagyon, nagyon rossz, ami történik.
Csak általában ezt nem lehet elképzelni.
Nem akarsz megismerkedni a negatív érzésekkel és tapasztalatokkal.
Igen, igaz, az összes honlapotok egyszerűen az internetről vették le.
Az áldozatokért végzett összes munkádat megsemmisítették és törölték. Ez nagyon rossz. Sajnos, igen.
[De ez most napvilágra kerül, ez most kiderül, kedves Sabine.
És az egész AZK gondoskodik erről. Igen?
Igen!
Sabine már 81 éves, és nagyon sokat szenvedett életében.
Nagyon jó volt, hogy ezt rendesen meg tudta osztani velünk.
És ez nagyon megérintett.
És most egy nemrégiben a Vetopediára felkerült esettel szeretnénk folytatni, mégpedig Corinne Ioli által.
Gyermekeit elvették tőle. Kapcsold le!
A Vetopedia hangot ad az embereknek, amikor el kell hallgattatni őket.
Ez gyakran előfordul, amikor a gyermekek gondozásba vételéről van szó.
Különösen az egyedülálló anyákat döbbenti meg néha az igazságszolgáltatási rendszer, amely
teljes erővel elszakította tőlük gyermekeiket.
A hivatalos statisztikák szerint csak Németországban naponta átlagosan 100 gyermeket választanak el szüleitől.
A Vetopedia most lehetőséget ad nekik, hogy nyilvánosságra hozzák az ügyüket.
Az egyik anyuka, aki megragadta ezt a lehetőséget, Corinne Ioli.
Corinne Ioli svájci.
2019-ben két lányát erőszakkal elvették tőle.
Nyolc ember, köztük rendőrök és a KESB munkatársai behatoltak a házukba, és a gyerekeket egy otthonba vitték.
A gyermek apja, akitől Corinne Ioli külön él, feljelentést tett ellene.
Az okok alaptalan vádak voltak, amelyeket a szakszemélyzet mind megcáfolt.
A svájci igazságszolgáltatás azonban mindeddig minden esetben figyelmen kívül hagyta a vízhatlan
bizonyítékokat, és a gyermek apját támogatja, aki büntetőeljárással próbálja sarokba szorítani az anyát.
Ezt megelőzte a lányok viselkedésének megváltozása a gyermek apjával szemben, amikor még vele és az anyával éltek együtt.
Visszautasítottak minden fizikai kontaktust, és karmolással, harapással és ütlegeléssel álltak ellen a közeledésnek.
Ugyanakkor a gyermek apja pedofil hajlamokat fejlesztett ki.
Ezek az incidensek késztették Corinne Iolit arra, hogy elváljon az apjától.
Ezután feljelentette a nőt a gyermek jólétének veszélyeztetése miatt.
Az apa riasztó tendenciáira senki sem reagált, és senki sem végzett vizsgálatot.
Ellenkezőleg. Az otthon gondozója, ahol a gyerekek éltek, a következőképpen nyilatkozott:
"Még ha egy apa visszaél is a gyerekeivel, azok akkor is szeretik őt" és "A legtöbb férfinak vannak
pedofil fantáziái, ritkán jutnak el a tettekig".
Ez a gondozó most az apa új partnere.
2021-ben teljes körű kapcsolattartási tilalmat kapott az édesanyjával, amely a mai napig érvényben van.
Ennek eredményeképpen az illetékes bíró elvette a felügyeleti jogot az anyától, és az apának adta.
2024 szeptemberében az apa új élettársával és a két kislánnyal Svédországba költözött.
Corinne Ioli ma is küzd az anyai jogaiért.
Oktatási munkát végez, és feltárja a törvénytelen gyermekfogolytáborok mögött húzódó machinációkat.
További információ a www.kinder-zurueck-nach-hause.ch és a www.MamaLoveCollection.com weboldalon található.
Helló, kedves Lois.
Az ilyen úgynevezett csavaros elhelyezések a "szülői elidegenítési szindrómára", PAS-ra utalnak.
A PAS-t Richard Gardner alapította, aki maga is pedofil volt.
A PAS azt állítja, hogy ha egy gyermek a szülői különélés kapcsán elutasítja az apát és/vagy akár az apa által
elkövetett szexuális erőszakról beszél - így a PAS szerint -, akkor a gyermek hazudik.
Az anya így manipulálta.
Az anya-gyermek kapcsolat túl szoros volt, szinte szimbiózis, ezért a gyermeket el kellett venni az anya
gondozásából, az apához kellett helyezni, és meg kellett szakítani a kapcsolatot az anyával.
A mi esetünk a PAS minden elemét tartalmazza. A pedofil téma pedofil fantáziák formájában.
A PAS-t azonban akkor is alkalmazzák, ha az apa által elkövetett gyermekmegerőszakolásra
vonatkozóan meggyőző bizonyítékok állnak rendelkezésre.
Fontos felismerni, hogy a gyermekmolesztálások mértéke szörnyű.
Különösen családi környezetben, azaz többször, több éven keresztül.
Azt is tudjuk, hogy minden ezer gyermekbántalmazásról szóló állításból mindössze kettőt találnak ki.
Ez a francia igazságügyi minisztérium tanulmánya volt.
Az a mítosz, hogy az anyák találják ki a bántalmazást, egyértelmű elkövetővédelmi stratégiának bizonyul.
[Pontosan, ez az.
Az anyákat és a gyermekeket hazugnak állítják be, és arra kényszerítik őket, hogy hallgassanak,
minket pedig az egyedi eset csapdájába csalnak.
Mi egyáltalán nem vagyunk elszigetelt esetek.
Nemzetközi szinten ugyanazokat a szövegmodulokat és kulcsszavakat ismerjük a szakértői jelentésekben és a határozatokban.
És ugyanezt a terrort tapasztaljuk a hatóságok részéről nemzetközileg is a gyermekeiket megvédeni próbáló anyák ellen.
A PAS és a gyermekek jogellenes elszállítása súlyos traumát okoz a gyermekeknek és az
anyáknak, beleértve a disszociációt is. Dissociáció .
Mintha ez nem lenne elég, valóságos boszorkányüldözést indítanak a gyermekeiket megvédeni igyekvő anyák
ellen, minden szinten, szakmailag, társadalmilag, anyagilag, sőt még a hajléktalanságig is.
Mert mitől ódzkodnak az elkövetők szó szerint úgy, mint az ördög a szenteltvíztől?
Először is, ezek egészséges gyerekek, akik elmondják az anyjuknak az esetleges bántalmazást, másodszor pedig természetesen
azok az anyák, akik túlélik ezeket a gyermekelhurcolásokat, hálózatot építenek és beszélnek róla. Nyilvánosan.
Ördögi fordulat történik.
És ezt újra rendbe kell hoznunk.
Azt akarják, hogy csendben maradjunk, ezért beszélünk.
Azt akarják, hogy elbukjunk, ezért nem hagyjuk, hogy elbukjunk.
Igen. Nagyon, nagyon szép.
De ez kihívás.
És arról szól, hogy minden nap a saját lábadon kell felhúznod magad.
Természetesen a gyerekek iránti szeretet segít.
És akkor megérkezik a segítség. És mi függünk ettől a segítségtől.
[Igen, köszönöm szépen. Ezen a ponton összefoglalom, hogy én hogyan értettem:
A PAS egy elméleti konstrukció, amely a tudományos látszatát kelti.
Egy elkövető hozta létre, hogy lejárassa az áldozatokat, hogy megvédje magát és más elkövetőket.
Ez nekem is nagyon ismerősen hangzik, mert ugyanezt tudjuk a "False Memory Syndrome Foundation" alapítványtól. .
Tehát az, akinek hamis emlékei vannak, hogy minden rossz.
Van valamilyen kapcsolat a PAS és ez az FMS (False Memory Syndrome) között?
[Abszolút. Richard Gardner, mint említettem, a PAS feltalálója, maga is pedofil volt.
Azok a szülők, akik megalapították ezt a "Hamis Emlékezet Szindróma Alapítványt", olyan szülők voltak,
akiket gyermekeik rituális visszaéléssel vádoltak.
A két tárgykör között nagy az átfedés.
És tudunk olyan esetekről itthon és külföldön, amikor a PAS után jogellenesen vitték el a gyerekeket, amikor a gyerekeket
elvették az anyától, az apához rendelték őket, és az apa elvitte őket ezekre a rituálékra, és ott megkínozták őket.
[Richard Gardner, az alapító tehát meghalt, és a Hamis Emlékezet Szindróma Alapítványt feloszlatták.
És mégis a mai napig meghatározzák ezeket a pedofília és a rituális visszaélésekkel kapcsolatos eljárásokat.
Hogy lehet ez ilyen kitartó?
[A PAS meg akarja akadályozni, hogy a pedofília napvilágra kerüljön.
A "Hamis Emlékezet Szindróma Alapítvány" meg akarja akadályozni, hogy a sátáni hálózatok napvilágra kerüljenek.
A gonoszság lényegével van dolgunk.
Ha ez a két téma elbukik, a többi - és a többi alatt a pénzügyeket, a gyógyszeripart, a
médiát, az oktatást stb. értem - magától elbukik.
Ezért kell egyesítenünk erőinket, és mindent megtennünk a pedofília és a gyermekek jogellenes elhurcolása ellen.
Ez a Hydra halhatatlan feje.
Ha ez le van ütve, akkor legyőzték.
[Igen! Halljuk! Nagyon szép!
Köszönöm, hogy ott álltál, mint egy szikla.
[Köszönöm, köszönöm. Most átadnám a szót egy olyan hölgynek, aki szintén 30 éve áll úgy, mint egy szikla.
Ő pedig Andrea Christidis. Kapcsold le!
Dr. Andrea Christidis az igazság és az igazságosság harcosa - a gyermekek és a szülők érdekében.
Klinikai, pedagógiai és neuropszichológiai, kriminalisztikai és igazságügyi pszichológus, valamint viselkedésterapeuta.
Független szakértőként már több mint 1000 családi ügyet vizsgált meg annak megállapítására, hogy az ifjúságvédelmi
hivatalok indokoltak-e a gyermekek gondozásba vételét.
Ennek során előnyben részesített szakértői véleményeket, aláíráshamisítást, adatokkal való visszaélést, hamis
diagnózisokat, állami korrupciót, hamisított nyilvántartásokat, rágalmazást és hamis tények állítását tárta fel.
Sátánista-rituális erőszakos esetekkel is találkozott.
Erős elkötelezettsége miatt már a kezdetektől fogva nagy ellenállásba ütközött.
Megpróbálták például megfosztani szakmai címeitől.
Több mint 80 büntetőjogi vádat emeltek ellenük, de mindegyiket cáfolták.
Dr. Christidis feltárja, hogy Németországban a gyermekek gondozásba vételével összefüggésben intézményi bántalmazás
történik, amely során a gyermekeket sokféle módon kihasználják.
Ennek ellensúlyozására 2024-ben megalapította az "Axion Resist" egyesületet.
A testület az orvostudomány, a pszichológia, az oktatás, a jog, a kriminológia, a biológia és az informatika területéről érkező
szakértőkből áll, és elkötelezett a gyermekek és egészségük, valamint a szabadság és a jogállamiság védelme mellett.
Az egyesülés lehetővé teszi a különböző szakterületek szakértelmének hatékony egyesítését.
Dr. Andrea Christidis és férje az MWGFD , a lakosság egészségét és szociális jólétét
szolgáló egyesület elnökségében is részt vesz.
Hello Andrea! Örülök, hogy itt vagy!
Szeretnénk néhány tényt hallani Öntől a gyermekkereskedelemről és a gyermekek gondozásba vételéről.
Ön az abszolút szakértő ezen a területen.
Szívesen hallanánk a tapasztalataitokról.
Olyan előadásokat tartasz, amelyeket az emberek órákig hallgathatnak. Sok mondanivalód van.
Ma csak 20 percetek van, úgyhogy sok sikert kívánok az összegzéshez!
Köszönöm, hogy itt lehetek, és rájöttem, hogy néhány előadót már ismerek, és magam is
tartottam velük szimpóziumokat vagy interjúkat.
Mégis újra elragadott. Most kezdek csak arról beszélni, hogy az állam hogyan tudja megszerezni ezeket a gyerekeket.
És rögtön néhány ponttal kezdem.
Első pont - bevezetés: A gyermekvédelem kettős arca.
Németországot jogállamnak, a gyermekek biztonságos menedékének tekintik.
A valóság azonban teljesen más képet mutat.
2023 végén mintegy 215 000 gyermek volt mások gondozásában - otthonokban, nevelőszülőknél vagy ifjúságvédelmi központokban.
2024-ben naponta mintegy 190 gyermeket választottak el szüleitől.
Évente mintegy 148 600 eljárás folyik felügyeleti és kapcsolattartási kérdésekkel kapcsolatban -
akár 86 000 gyermek is érintett és érintett lehet a nagy konfliktusokkal járó eljárásokban.
Ugyanakkor az egy esetre jutó költségek emelkednek: 2016-ban már 12 000 euró felett voltak - ma már jóval magasabbak.
A külső szálláshelyekre fordított éves kiadások összesen 8 milliárd eurót tesznek ki.
A gyermekvédelem már régóta milliárdos üzletággá vált.
E homlokzat mögött azonban intézményi erőszak, gazdasági érdekek és strukturális kudarcok húzódnak meg.
Második pont: Dr. Reiner Fuellmich globális felderítést végzett.
Ez a nemzetközileg elismert ügyvéd, Reiner Fuellmich a Corona-bizottságon
keresztül vált ismertté milliós közönség előtt.
Küldetése: felhívni a figyelmet a politikai és társadalmi sérelmekre.
Beszámolt a gyermekkereskedelemről, az intézményesített szexuális visszaélésekről és a hatóságok korrupciójáról is.
Amikor azonban Fuellmich a Korona Bizottságban ki akarja vizsgálni az Ahr-völgyben történt árvízkatasztrófát - amelyben
állítólag halott csecsemők koponyáit sodorta partra a víz, amit állítólag sok helyi lakos jelentett, ami persze
rituális visszaélésre utal -, olyan hatalmi harc kezdődik, amely messze túlmutat Németországon.
Ez a pont vezetett oda (mert ma már többször is szóba került), hogy mások is azt állították, hogy nyomozni akartak - nemcsak Dr.
Reiner Fuellmich, hanem például Max Eder is, aki most őrizetben van, és még mindig nem emeltek vádat ellene. Reiner Fuellmich,
hanem például Max Eder is, aki most őrizetben van, és akit még mindig nem vádoltak meg, aki annak idején megalapította a GSG
9-et , aki nagyon-nagyon aktív volt ezen a területen, és mások, az úgynevezett Prinz-Reuß csoporttal
kapcsolatban, azt hiszem, körülbelül 26 ember - ma is őrizetben van. Közülük ketten időközben meghaltak.
A Dr. Fuellmich elleni alaptalan büntetőfeljelentés 2022. szeptember 5-én következik.
Nem sikerül, de a bíróság ekkor megnyitja a saját vádjait.
Ezt a mintát sok pedagógus is felismeri - ha kényelmetlen kérdéseket teszel fel, magad is esetté válsz.
Dr. Reiner Fuellmich később megalapítja az ICIC.law (https://icic.law/ ) nemzetközi információs portált.
Interjúi - például Calin Georgescuval 2022. december 22-én és Cathy O'Briennel 2023.
augusztus 20-án - világszerte elérik a nézőket.
Cathy O'Brien, ahogy Marcel Polte ma már kifejtette, rituális visszaélés áldozata volt. Ő is részt vett ebben az
MKultra programban, mint "tesztalany" - hadd fogalmazzak így.
Most a harmadik ponthoz érkezem: Egy berlini visszaélés esete - amikor a rendszer csődöt mond.
A film középpontjában egy négyéves kisfiú áll, aki elmondja édesanyjának, hogy az apja orálisan és análisan bántalmazza.
Egy gyermekorvos és a Charité orvosai megerősítik a folyamatos szexuális visszaélés erős
gyanúját. Bizonyítékfotók és jelentések is vannak.
Erről tavaly decemberben egy bajorországi szimpóziumon is beszámoltam.
Még mindig megnézheted a YouTube-on az "Axion Resist" címen.
Az anya szerint azonban az áldozat berlini ügyvédje nem adta át a bíróságnak a vizsgálat legfontosabb megállapításait.
Az LKA ezt követően lezárta a nyomozást.
Az ok: "Biztosan csak a gyermek képzelete vagy az anya hatása volt az egész."
A kihallgatások hangfelvételei azt mutatják, hogy nyoma sem volt az anya befolyásának. Megvannak a hangfelvételek.
Az eljárásnak vége. Az anya évek óta nem láthatja gyermekét. A fiú most 14 éves.
Szemtanúk azt mondták nekem - ezt nem tudom ellenőrizni vagy kivizsgálni -, hogy a
fiú most állítólag Berlinben járkál az utcán.
Negyedszer: eszkaláció és elkövetői kiváltság.
A fiúnál súlyos viselkedési problémák alakulnak ki: Szexualizált viselkedés, inkontinencia és öngyilkossági gondolatok.
A felnőtteket szexuális cselekményekre buzdítja, megismétli az óvodában és az iskolában történt visszaélések jeleneteit.
Voltak terápiás ajánlások az orvosoktól. Ezeket figyelmen kívül hagyták.
Az apa elutasította, de 2015-ben mégis megkapta a kizárólagos felügyeleti jogot.
Az anya, mint már említettem, minden kapcsolatot elveszít a gyermekkel.
Egy évig egyáltalán nem láthatta a gyermekét.
Aztán szórványosan és kísérővel, és most már évek óta nincs kapcsolata.
Több pártjelentés is megerősítette a visszaéléseket. Ezeket mind figyelmen kívül hagyták.
A neuköllni ifjúsági hivatal 2017-ben és 2018-ban, amikor a gyermek már régóta az apával élt, masszívan
szexualizált viselkedést dokumentált a gyermeknél.
A fiú többször is azt mondta: "Meg akarok halni".
Átnéztem az összes aktát, amelyet a családjogi bíróság stb. benyújtott nekem. Nincs bizonyíték
arra, hogy az anya veszélyeztetné a gyermek jólétét.
Ötödik, összefonódások és rendszerszintű elkövetői védelem.
Az anya megtudja, hogy a "National Center for Missing and Exploited Children", NCMEC - amelyet már Uwe Kranz is említett -
gyermekpornográfiáról szóló bejelentést tett az ügyben. Ezt az LKA (Állami Bűnügyi Hivatal)
nyilvántartásba vette, de nyomozásra nem került sor.
Az anya szerint a magát nyilvánosan gyermekvédőként bemutató Carsten Stahl fiatal kora óta
személyesen ismeri az állítólagos elkövetőt - az apát.
A közös lakásban is meglátogatja őt - még akkor, amikor az édesanyja még az apjával élt.
De Carsten Stahl beperli az anyát, mert azt mondta, hogy Carsten Stahl ismeri ezt az apát.
Az anya nyer a bíróságon, és a bíró megkérdezi: "Mit akar ezzel valójában elérni Stahl?
Miért ne mondhatná az anya, hogy ismeri az apát?"
Hatodik: Dr. Dorothea Thul esete - Egy orvos megfélemlítése.
Dr. Dorothea Thul gyermekorvos az anya megbízásából orvosi jelentést készít, amely
megerősíti a fiú krónikus szexuális zaklatását.
Nem sokkal később megtámadják a lakása előtt. Megfenyegetik, pszichiátriai osztályra szállítják, és előzetes
letartóztatásba helyezik - amikor már nem lehetett pszichiátriára vinni - állítólagos "sértegetés" miatt.
Hetedik: Társadalmi kontextus - Amikor a gyermekvédelem iparággá válik.
Az egyéni sorsok mögött egy hamis ösztönzőket tartalmazó rendszer áll.
Az állami gyermek- és ifjúságvédelem évente milliárdokat emészt fel.
Átlagosan havonta több mint 12 000 eurót fizetnek minden egyes elhelyezett gyermek után. Egyes
szervezetek ennek az összegnek a tízszeresét kapják.
A politikusok - magam is helyi politikus voltam, így elmondhatom - felismerték, hogy a
szegénység veszélyt jelent a gyermekek jólétére.
Ha a szegénység állítólag veszélyezteti a gyermek jólétét, akkor természetesen felmerül a
kérdés: miért nem a szülők kapják meg a gyermeket?
Miért kapják ezt a pénzt a gyermekotthonok vagy a nevelőszülők?
Ezen kívül egyre nagyobb a gyermekszegénység - ami a Bundestag szerint "messzemenő következményekkel jár az egész oktatási
folyamatra nézve" -, a családjogi bíróságok túlzott igénybevétele, a szexuális visszaélések esetében a bizonyítékok
hiánya és az intézményes elkövetői védelem, amely kriminalizálja az anyákat, ha bántalmazást gyanítanak vagy jelentenek.
Ezt azért mondhatom, mert évekkel ezelőtt több mint ezer családjogi aktát szitáltam át, és nagyon
sok szakértői véleményt vizsgáltam és bíráltam.
Nagyon nehéz bizonyítani a szexuális visszaélést, ha nem találunk genetikai anyagot vagy
masszív sérüléseket, ezt elöljáróban el kell mondanom.
Ha a gyerekek ezt állítják, az anyát gyakran azzal vádolják, hogy manipulálja a gyermeket.
Aztán azt mondják, hogy az anya a gyermek érdekeit veszélyezteti, és a gyermek a feltételezett elkövetőhöz
kerül - és ezt szinte minden esetben meg tudom erősíteni.
És az elkövetők intézményes védelme, amely kriminalizálja az anyákat - ez mindennek tetejébe -, nagyon gyakran az anyák
ellen büntetőeljárás indul, vagy pszichiátriára kerülnek. Néha olyan diagnózisokat kapnak, amelyek egyáltalán nem helytállóak.
Ez azt jelenti, hogy bárki, aki beszél a bántalmazásról, a saját gyermeke elvesztését kockáztatja.
Ily módon az elkövetők védelme államérdekké válik.
Nyolcadik: Történelmi párhuzamok - Az otthoni nevelés sötét oldala. Az esetek nem egyedülállóak.
A Kentler-kísérletektől a Haasenburgon át az SOS Gyermekfalvakig vagy a kis Lena Wunsiedelből:
Az állami vagy egyházi felügyelet alatt álló intézményekben újra és újra előfordult szexualizált erőszak, kínzás vagy halál.
Ezek a dolgok nyilvánosan dokumentálva vannak. A honlapunkon az "Axion Resist" címen is megnézheti őket.
Számos szimpóziumot is szerveztünk ebben a témában, és számos esetet és forrást neveztünk meg.
Sok áldozatot soha nem hallgattak meg. És azok, akik a sérelmeket megnevezik - erről tudok egy-két
dolgot mondani -, gyakran maguk is célponttá válnak.
És kilencedszer, és egyben a következtetés: az igazság ára.
Dr. Reiner Fuellmich szimbolikusan azok közé tartozik, akik kimondják a kényelmetlen igazságokat.
A korrupcióra, a hatalommal való visszaélésre és a hatalommal való visszaélésre akart fényt
deríteni. Ezért bűncselekménynek minősítették.
Dr. Dorothea Thul diagnosztizálta azt, amit senki sem akart hallani, és elvesztette szabadságát.
Ez vonatkozik Max Ederre és másokra is a Prinz Reuss csoportból, és bizonyára sok másra is.
És ezért szeretném hozzátenni, hogy az "Axion Resist" honlapunkon adományszámlákat fogunk felsorolni az egyes
áldozatok számára, akik őrizetben vannak, és sürgősen támogatásra - pénzre - van szükségük a jogi védelmükhöz.
Ezért ezt közzé fogjuk tenni a honlapunkon.
Az anyák, akik meg akarták védeni gyermekeiket, jogfosztottak voltak.
A segítségre szoruló gyerekeket pedig a rendszerre bízták, hogy megtörje őket.
Emlékszem Olaf Scholz politikusra és volt német kancellárra, aki 2002-ben azt mondta: "A
gyermekágyak feletti légi szuverenitást már elnyertük".
Ez azt jelenti, hogy az állam beolvasztotta a gyermekeket.
Már az óvodákban és az iskolákban szexuális és nem megfelelő neveléssel indoktrinálják őket.
Volt ez az "eredeti színdarab", ahol a szülők nem tudták, hogy idegen férfiak betolakodnak az
óvodákba, és szexuálisan molesztálják a gyerekeket.
Még bántalmazás is volt, stb. Tehát ezek a dolgok megtörténnek, és a szülőknek nincs esélyük. Ha panaszkodnak, akkor
számolniuk kell azzal, hogy elrabolják tőlük a gyerekeiket.
És mindennek az a lényegi üzenete, hogy a gyermekvédelem nem lehet az eltussolások fedőszerve.
Azok, akik feltárják a visszaéléseket, a gyermekeket védik - nem a rendszereket.
A gyermekek elhelyezése pedig gyakorlatilag engedélyt ad a pénznyomtatásra. Ezt csak itt kell kimondanom.
És a megvilágosodás ott kezdődik, ahol a csendet kötelezővé teszik.
Köszönöm. Köszönöm.
[Ez itt ilyen rövid idő alatt, ilyen tömörséggel, olyan zseniálisan van megcsinálva!
Nagyon-nagyon szeretném megköszönni, hogy kiállt a gyerekekért, és hogy ilyen bátor volt.
A jó asszony folyamatosan bírósági eljárásokkal néz szembe.
Amikor telefonon beszéltünk, még mindig el kellett mennie a bíróságra ide, és egy másik tárgyalásra ide, "Várj, még
mindig el kell mennem ...". És aznap este készült, mert még mindig a bíróságon volt, és ott - egyszerűen: Te egy hős vagy!
Igen, és köszönöm, hogy ezeket a pontokat is összekötötted.
Sok-sok sikert kívánok, és szívből köszönöm ezt a hozzájárulást.
Köszönöm. Köszönöm szépen.
Igen, kedves nézőink, most hallottuk a bűnügyek teljes terhét.
Kaptunk egy képet arról, hogy mit jelent ez a sátáni ideológia, mit jelent a gyerekeknek, mi a sátánizmus lényege.
Valójában a leggyengébbjeink, a gyermekeink ellen irányul. Szinte elviselhetetlen.
Egyfelől le lehet süllyedni, és azt gondolni: Igen, mit lehet itt tenni?
Vagy azt is mondhatjuk: Igen, mindez most napvilágra került, mert egyesültünk a szellemben, így nem
maradhat többé rejtve. És ez egy hatalmas győzelem.
Apám mondta ennek az AZK-nak az elején, hogy minden reggel hat órakor szinergetikus igehirdetésekkel
győzzük le ezeket a "legyőzhetetlennek tűnő" embereket.
A hit e kreatív imáival - csak úgy mondom - mindent mozgásba hoztunk, hogy ezek az atrocitások napvilágra kerüljenek, és ez
a takaró, amely oly vastagon feküdt felettük, szétfoszoljon.
És azt is, hogy egyre több túlélő mer vallomást tenni, hogy a tanúk kiállnak, hogy a bejelentők egyre többször
kerülnek napvilágra, hogy a szakértők feltárják, mi folyik itt. És hogy vállalják az üldöztetést, hogy leleplezzék!
Mert csak a fény által lehet megbüntetni ezeket a sötét cselszövéseket, amikor világszerte lelepleződnek, amikor nem
maradhatnak többé rejtve. És mi folytatni fogjuk, arra akarlak bátorítani benneteket, hogy
minden reggel tegyétek meg ezeket a kiáltványokat.
Mindenkit meghívok, hogy csatlakozzon hozzám, ahogyan apám is tette ma reggel.
És még egyszer mondom: szinergikus kiáltványaink eredménye, hogy egyre több túlélő találja meg a bátorságot - a halálos
fenyegetések ellenére -, hogy elmondjon mindent azokról a szörnyekről, akik itt uralkodnak rajtunk, hogyan fedezik egymást,
és hogyan mozgatják a világ eseményeinek szálait az árnyékból.
És ezért tesszük magunkat eggyé minden gyengeségünkben, ma és itt, és hordozzuk ki ezt az üzenetet. Ezt mind
a hét felszólalónak mondom, csodálatos munkát végeztek.
De azért adjuk ki ezt az üzenetet, mert az álarc lehullott, és most már láthatjuk, hogy ki áll az
egész mögött, és ki terrorizál minket itt valójában.
És mi ott állunk minden gyengeségünkben, és azt mondjuk: Elég volt! Elég volt!!!
Most pedig szeretném meghívni a színpadra Elias bátyámat és feleségét, Stefanie-t.
A szünet után Elias veszi át a következő blokkot, ahol más területeket fogunk megvizsgálni, és még inkább felismerjük
azt az erőt, amivel rendelkezünk, amikor ezeket a dolgokat a Vetopédiával a nyilvánosság elé tárjuk - ha van rá fény.
De most átadom neked, Stefanie. Írt egy dalt, és mindjárt mond is róla valamit.
Itt még egy kis pánsípot is játszhatok, ami jót tesz nekem, segít megnyugodni az egésztől. Oké, rendben.
Stefanie Sasek vagyok, Elias Sasek felesége.
Együtt van négy kicsi és szuper aranyos gyermekünk.
Szeretném röviden elmondani, hogyan született a dalom: Lois, láttam a Kla.TV-n a
dokumentumfilmjeidet, a három "vérszekta" dokumentumfilmedet.
Tényleg mélyen megráztak. Egyszerűen szörnyű volt.
Néhány nappal a negyedik gyermekünk születése után forgolódtam az ágyamban, és nem tudtam kiverni ezeket a képeket a fejemből.
Annyira hihetetlenül megütött, ami most történt, és ez egyszerűen elképzelhetetlen egy anya számára, elképzelhetetlenül rossz.
És akkor kaptam egy reménysugarat ebben a nehéz órában, amikor rájöttem: Ott kell állnunk ebben a gyengeségben, ami most van, és
egyszerűen csak várnunk kell, hogy most valami átjön rajtunk, hogy új mechanizmusok
szabadulnak fel, amelyek egyszerűen elindítanak valamit.
Aztán, mint mondtam, szikrát kaptam, és nem akarok többet mondani róla, mert beletettem a dalomba.
Az is nagyon szép, hogy te, Lois, időt szakítottál arra, hogy pánsípoddal kísérd a dalt. És az is rendkívül kedves, hogy két
sógorom és a sógornőm is ott van a színpadon. Ez egy koprodukció.
A dallamot, a szöveget és mindent együtt csináltunk, és nagyon örülök, hogy most előadhatjuk ezt a dalt.
Remélem, ez egy reménysugár az Ön számára ebben a nehéz témában. Köszönöm!
A karjaimban fekszel, tele bizalommal.
Még mindig túl kicsi e világ terheihez
Zárjátok be az ajtókat, a sötétségnek várnia kell.
De már tudom, hogy ez nem lesz mindig így.
És még mindig a karjaimban hordozlak téged.
De az egész világ rád vár odakint
Ki véd meg téged ezekben a nehéz időkben?
Amikor tehetetlenséget és igazságtalanságot érzel
De hallgasd meg gyermekem Nem erőben, hanem gyengeségben Megtalálod-e a kulcsát ennek az időnek?
Ezt a világot nem az erősek változtatják meg hanem azok, akik gyengeségükben a Teremtő karjában nyugszanak
Bár már régóta a saját lábamon állok úgy érzem magam, mint te, olyan tehetetlen és olyan kicsi vagyok.
Látom korunk szenvedését, és csak bizalomból állok a vihar közepén.
Mert nem az erőben, hanem a gyengeségben Készen áll, ennek az időnek a kulcsa.
Ezt a világot nem az erősek változtatják meg Hanem azok, akik gyengeségben állnak a vihar szemében.
És minden erős semmit sem mozdíthat meg, ha bízva pihenünk a Teremtő karjában.
Amikor bízva pihenünk a Teremtő karjában.