Sve više ljudi razvija demenciju i Alzheimerovu bolest, otprilike 1,8 miliona u Njemačkoj; više od 10 posto pati od depresije.
A sve je više lijekova, njege, troškova i strahova u vezi s tim.
Danas razgovaram sa specijalistom iz opšte medicine, psihoterapije i naturopatskog tretmana.
Ona je glasnogovornica udruženja za zaštitu pacijenata "Natürlich gesund werden für alle e.V." (Prirodno zdravlje za sve) .
Ona je također generalna direktorica, suosnivačica i glasnogovornica medicinskog
strukovnog udruženja "Hippokratova zakletva".
Ova asocijacija je sebi postavila za cilj obnovu etike u medicini.
U mnogim slučajevima lobiranje i finansijski interesi su prevladali.
Često na štetu pacijenata, kaže dr Sonja Reitz. Dobrodošli u naš studio.
Da, hvala vam puno na pozivu. Oduševljena sam što sam ovdje i nadam se da mogu doprinijeti
ovoj temi, koja je od interesa mnogim ljudima.
Da. Dr Reitz, uvijek govorite o održivosti kada je riječ o iscjeljivanju.
Šta mislite da ne ide kako treba, na primjer u vezi s demencijom?
Da, već ste uključili ključnu riječ u svoje pitanje.
Činjenica je da se zdravstvena zaštita vrlo često ne bavi iscjeljenjem.
I upravo zato održivost u zdravstvenom sektoru nije samorazumljiva.
Da bi osoba postala zdrava, prvo je potrebno ukloniti sve što ju je razboljelo.
A ako se za to niko ne zanima, onda je jasno da to može postati, recimo, stalno ponavljajuća hronična bolest ako ne
istražim uzroke i ne liječim ih, ili ako čak ne podučim ljude, studente, o tim uzrocima tokom njihovih medicinskih studija.
Mnogi opći ljekari sada bi negirali da prirodno postavljaju pitanja o uzrocima.
Možete li to pojasniti? Zašto ste došli do tog zaključka?
Da, pa, kao što sigurno znate, nivoi holesterola često su na meti općih ljekara kao uzrok
bolesti, kao da su oni krivci, da tako kažem.
Postoji dovoljno literature i dokaza koji ukazuju da nivoi holesterola nisu uzrok, već u najboljem
slučaju simptom A ili B, i sami po sebi ne uzrokuju bolest.
Pravi uzroci leže negdje drugdje i često se zanemaruju.
Da se vratim na tvoje pitanje o demenciji, da, i to je dio toga.
Demencija je samo jedan simptom da neko više ne može zapamtiti stvari, da neko može imati promjene raspoloženja koje uopće
ne može objasniti, ili koje njegovi rođaci ne mogu objasniti.
Ovo također može imati mnogo uzroka, baš kao i depresija.
A uzroci se ne istražuju sistematski.
Samo bih želio navesti nekoliko primjera, ako je to u redu.
Na primjer, dobro je poznato, a objavljeno je i u medicinskom časopisu Ärzteblatt, da više od 20 posto ljudi
starijih od 60 godina ima poremećaj apsorpcije vitamina B12.
Vitamin B12 nije običan vitamin; važan je za razmišljanje, za imunološki sistem, za
koncentraciju, a također i za emocionalnu dobrobit.
Ako ljekari ne provjeravaju ovaj vitamin tokom redovnih skrining pregleda , prirodno je da će nedostatak ostati neotkriven.
Zatim postoji čitav niz lijekova koji sprječavaju apsorpciju vitamina B12, čak i ako ga unosite dovoljno.
Dakle, imamo nekoliko drugih faktora koji bi doveli do takvog nedostatka vitamina B12. Ni to se ne uzima u obzir.
Dakle, rizikujem Alzheimerovu bolest, demenciju i, usput, depresiju kad je riječ o nedostatku vitamina B12.
Da, moglo bi se reći da bi, u interesu pacijenata, svaka zdravstvena osiguravajuća kompanija trebala
imati najveći interes za sistematsko ispitivanje nivoa vitamina B12 od 50. godine nadalje.
Međutim, nivoi u krvi nisu dovoljni; potrebno je obaviti testove urina, jer postoje parametri koji pružaju precizniju indikaciju.
A zatim poduzeti ciljane preventivne mjere kako bi se spriječilo razvijanje kroničnih,
ozbiljnih bolesti poput anemije i depresije.
Nedostatak vitamina B12 također može dovesti do teške depresije, pa čak i psihotičnih poremećaja.
Usput, ovo se također odnosi na čitav niz ljudi koji sada slijede vegetarijansku ili
vegansku prehranu i ne pridaju tome dovoljno pažnje.
Dakle, prilično ih je mnogo koji su o tome vrlo, vrlo svjesni i također uzimaju dodatke prehrani.
Ali drugi misle da je dovoljno jednostavno jesti biljke, i tada je nedostatak vitamina B12 neizbježan.
I zato se ono što sam upravo rekao također odnosi na mlađe ljude, na žene, posebno na trudnice, koje imaju povećane potrebe.
I ovo je jedan takav primjer. Osim toga, postoje i drugi česti uzroci bolesti koji se jednostavno ne istražuju.
Rezultat je da hronične bolesti postaju sve češće, a zdravstvena zaštita sve skuplja.
Ništa od ovoga nije u najboljem interesu pacijenata. Ali kome to služi?
I podrazumijeva se da farmaceutska industrija posebno profitira od toga što ima što
više hronično bolesnih, dugoročnih pacijenata.
A sada se čovjek pita, je li to zaista slučaj?
U kriminalističkim romanima uvijek kažu da slijediš novac. Je li to zaista istina?
A ako bolje pogledate, možete vidjeti da to počinje tokom njihovih studija, da se liječnici, medicinski stručnjaci i
studenti sistematski obučavaju za razvijanje refleksa prema motu:
Ovaj simptom ovog lijeka, ovaj simptom ovog lijeka.
I kauzalno razmišljanje, logičko razmišljanje, ono što nam je Prosvjetiteljstvo zapravo naučilo, naime da
postavljamo pitanja o uzrocima i zatim ih uklanjamo kako bismo postigli trajne, održive efekte, postepeno se gubi.
Uz to dolazi ispiranje mozga koje većina doktora doživljava kada sedmično dobije četiri ili pet sjajnih
brošura, naravno besplatno, koje ih potom u suštini uče šta trebaju misliti do kraja života.
Dakle, postoje naznake da farmaceutska industrija vrši utjecaj u vrlo ranoj fazi, pri čemu profesori primaju sredstva od
trećih strana od farmaceutske industrije – a ako se ne postignu željeni rezultati, studija se ne objavljuje.
Poznajemo sve ove probleme, pa ostaju uobičajeni osumnjičeni.
Dakle, mora se reći da u svom trenutnom obliku ovo ne služi prvenstveno interesima pacijenata u zdravstvenom sistemu.
I to je vrlo, vrlo teška situacija, vrlo loša situacija, koju hitno moramo promijeniti.
Ako su nam vrijednosti važne, ako su nam humanitarne vrijednosti važne, moramo uspostaviti
zdravstveni sistem orijentiran na pacijenta.
I neće uspjeti sve dok donositelji odluka nisu upoznati sa zdravstvenim sistemom, njegovim sadržajem i
greškama u tom sadržaju, te donose isključivo političke ili isključivo finansijske odluke.
Stalno se govori o prihodnoj strani zdravstvenih osiguravajućih fondova, povećanjima doprinosa i tako dalje.
Ali povećanja doprinosa ne čine medicinu boljom.
Svakog zakonodavnog perioda govori se o smanjenju troškova u zdravstvenom sistemu – zatim se sastavljaju budžeti,
a potom se uvode neke vrste paušala koje ljekari primaju.
Ali to je također kontrolirano. Možete li to pojasniti?
Da, nažalost je tako, apsolutno ste u pravu.
Dakle, u rasporedima naknada vidimo značajno isplaćivanje manje za medicinske razgovore.
Razgovarati o medicini nije lako. Ne kažem vam samo šta da radite. Razgovarati o
medicini znači prvo saznati kako je bolest nastala.
Šta se dogodilo? Šta ste doživjeli? Je li bilo šokova? Je li bilo operacija?
Imate li kakve ožiljke? Jeste li imali problema s zarastanjem rana?
Na primjer, mnogi ljudi nisu svjesni da ožiljci mogu biti značajan uzrok bolesti jer prekidaju meridijane .
Problem s meridijanima je što ljekari o njima ne uče tokom studija.
Tokom studija, ljekari ne uče sistematski koji meridijani u tijelu obavljaju koje funkcije i kakve su
posljedice ako su prerezani ili energetski blokirani.
To znači da nedostatak znanja u holističkoj medicini također utječe na kvalitetu medicine.
Zato pozivamo udruženja pacijenata i medicinska udruženja, na primjer, da snažnije integrišu holističku medicinu,
jer znanje koje ona pruža može spriječiti mnoge, mnoge slučajeve bola i hroničnih bolesti, na primjer.
Međutim, opći ljekar će tvrditi da meridijani ne postoje jer se ne može naći nijedan fiziološki korelat .
Dakle, ne postoji meridijan koji to predstavlja.
Radije ne bih danas otvarala tu raspravu. Ono što govorite nije tačno.
Samo zato što to kaže opći ljekar, ne znači da je to istina.
Tokom studija opće prakse liječnike stalno uče da moraju vjerovati u homeopatiju ili
meridijane ili u šta god već, ali to je besmislica.
To je jednostavno besmislica. Naučno je dokazano da su visoke potencije efikasne i da zakon sličnosti
funkcioniše, što znači da je homeopatija, kako u svojim osnovama, tako i u rezultatima terapije, dokazana.
Baš kao i kod akupunkture, gdje akupunkturni meridijani, na primjer, pokazuju izmijenjenu
provodljivost, ruski istraživači su otkrili da
Sve je ovo naučno dokazano.
Samo što se ne pojavljuje u medicinskim studijama.
To znači da medicinske studije više nisu naučne, više nisu zaista naučne, već su, moglo bi
se gotovo reći, neka vrsta "vježbenog čina".
Ne želim to reći previše grubo, ali činjenica je da studenti ne uče ono što trebaju znati da bi održali ljude
zdravima ili liječili bolesti u njihovim osnovnim uzrocima.
Zato nam je potrebna reforma, uključujući i medicinske studije, koja se bavi korijenskim uzrocima.
Govorili smo o održivosti na početku.
Zar liječenje simptoma nije kratkoročno rješenje?
Da, liječenje simptoma je održivo ako ste, na primjer, uklonili uzrok.
To znači da si imao nesreću, nesreća je prestala.
Tada je liječenje simptoma, liječenje slomljene kosti, ogrebotine na koži, šta god da je bilo, izuzetno korisno i veoma pomoćno.
Orijentacija na simptome je prikladna kada uzrok više ne postoji.
Ali ako, na primjer, patite od hroničnog egzistencijalnog stresa i zbog toga imate bolove u
stomaku, a onda samo uzmete lijek za stomak...
I onda prestaneš to uzimati i opet imaš bolove u stomaku – jer uzrok, naravno, nije nestao.
Dakle, ako ne uklonite uzroke, simptom će ostati.
I naravno, nije uvijek tako lako kao što to zvuči.
Ponekad imate i multifaktorske bolesti, što znači da možete imati četiri ili pet uzroka istovremeno.
I onda, naravno, morate pronaći uzroke i liječiti ih.
A onda također imate veći utjecaj na održivo dugoročno iscjeljenje.
Mogu to reći na osnovu više od 30 godina praktičnog iskustva.
Specijalizujem se za liječenje hroničnih bolesti kod pacijenata koji su, naravno, već sve isprobali i prošli kroz
cijeli konvencionalni medicinski program, a to im nije pomoglo.
I onda radim, ne znam, neku terapiju ožiljaka, i onda je problem trajno riješen za, recimo, tri četvrtine sata.
Pa, mogu vam navesti primjer pacijentice koja je došla kod mene s depresijom, poremećajima spavanja i navodnom
psihoneurozom , koja je prethodno imala dvije operacije pluća.
Ljekari to nisu shvatili ozbiljno i liječili su ih psihotropnim lijekovima, poslali su ih na
psihijatrijsko odjeljenje – psihosomatika itd.
Tretirao sam ožiljke od ove operacije pluća na odgovarajući način i pozabavio se traumom koju je pacijent pretrpio
jer ga liječnici nisu shvatili ozbiljno – što je, usput, također trauma koja može dovesti do bolesti.
To je nešto što biste trebali imati na umu. Ljekari nisu uvijek u pravu, a ni psihoterapeuti.
Da, depresija ne mora nužno biti uzrokovana neurotičkim sukobom ili nečim sličnim. Može imati i druge uzroke.
I tamo, kao što sam rekao, očistio sam ožiljke i liječio traumu.
To je trajalo tri četvrtine sata, a zatim se nakon tri sedmice vratila na posao.
I njoj je trebalo biti omogućeno prijevremeno umirovljenje. Tako je loša bila situacija.
Pa, samo sam htio reći da holistička medicina ima mnoga rješenja.
A medicinski sistem u cjelini bi postao mnogo, mnogo efikasniji i jeftiniji ako bi se ovo
sistematski koristilo na uzročno-orijentisan način.
Dakle, ne samo holistička medicina radi same holističke medicine.
Holistička medicina traži mnoge uzroke bolesti. Istražuje trovanje teškim metalima i uklanja ga.
A koliko ljudi izgubi srčanu aritmiju zato što su eliminisali teške metale?
Koliko osoba može istovremeno zatrudnjeti nakon što su ranije bile neplodne?
Jer uklanjaju teške metale. Ovo su samo neki primjeri.
Elektromagnetni smog je još jedan problem – problem koji se danas također shvata previše olako.
Međutim, postoje i studije koje pokazuju da su tumori na mozgu u porastu, da se incidencija raka povećava, da
su problemi s koncentracijom kod djece sve češći i da to ovisi o upotrebi mobilnih telefona.
Dakle, samo sam htio reći da ima mnogo, mnogo primjera.
Koji su drugi uzroci bolesti važni, ali često zanemareni? Posttraumatski stresni poremećaj.
Ovdje je vrlo važna poenta: ljudi ne shvataju da, kada su anestezirani, na primjer, njihovo
tijelo i dalje osjeća bol, samo je ne percipira.
Da, i ponekad anestezija nije dovoljno duboka, što može dovesti do posttraumatskog stresnog poremećaja, koji također
može uzrokovati hronične bolesti, kako mentalne tako i fizičke.
I sve ove stvari se mogu podučiti ljudima, rekao bih, studentima.
Ne treba mi dugo da jednostavno kažem: to možete saznati tako što ćete uraditi ovo i
ono; samo trebate uzeti medicinske historije .
A sada, vraćajući se na vaše pitanje, ako sistem naknada sprječava liječnike da uopće uzimaju anamnezu
pacijenata, i ako medicinsko obrazovanje sprječava liječnike da nauče o uzrocima, onda da, održivost nije zajamčena.
Zato kažem da imamo ogromne, ogromne potencijalne uštede u milijardama ako bismo integrirali uzroke u medicinska
istraživanja i liječenje u ordinacijama ljekara, a holistička medicina je dio toga; bez nje to neće uspjeti.
Ali to je sama po sebi dobra vijest, da bi se troškovi zaista mogli smanjiti i pacijenti bi mogli imati dodatne prednosti.
Hajdemo se ponovo vratiti na ovu psihosomatiku.
To je u suštini posljednja karta koju doktor igra kad sve njegove dijagnostičke metode i konvencionalno medicinsko
znanje zakažu; tada je riječ o psihosomatskom slučaju.
Da, shvatate li da razgovarate sa specijalistom za psihosomatsku i psihoterapijsku medicinu.
U redu, dakle, opet sasvim opravdano dotičeš bolnu tačku.
Jednostavno je tako: psihoterapeuti, bilo da su psiholozi ili doktori psihoterapije, nauče da kad imaju
depresivni sindrom, moraju tražiti konflikte ili šta god.
Ono što ste zaboravili ili vam nisu rekli je da često iza ovoga stoje fizički uzroci.
I to nije samo hipertireoidizam, to je ono o čemu opći ljekar zna i što provjerava.
Ali nedostatak vitamina B12, nedostatak folne kiseline , nedostatak vitamina B6,
posttraumatski stresni poremećaj, trovanje teškim metalima.
Kao i mnogi pacijenti u mojoj praksi, imao sam pacijenata koji su razvili opsesivno-kompulzivne poremećaje
zbog trovanja živom, ili epilepsiju zbog trovanja živom.
I sve se to može liječiti, čak i kod trajnih i hroničnih stanja, tj. izliječiti detoksikacijom.
Dakle, to su važne tačke u kojima kažem da medicina gleda na drugu stranu, na drugu stranu, na
drugu stranu, na drugu stranu, na drugu stranu...
Postoje i drugi trenuci kada ona također gleda u drugom smjeru.
Ali ovo može ići na potpuno druge nivoe, na primjer, na temu percepcije izvan tijela.
Da, to možda malo izlazi izvan okvira ove rasprave, ali želim samo ukratko to spomenuti.
Postoje neki fenomeni koje su iskusile mnoge hiljade ljudi, a koje medicina jednostavno ne može objasniti, i
budući da ih ne može objasniti, jednostavno ih zanemaruje.
Ljudi samo odvrte pogled, kao da ono nije ni tamo.
Kao da smo u srednjem vijeku i da nismo imali Prosvjetiteljstvo, te da zapravo nije bilo potrebe razjašnjavati
proturječnosti prevladavajućem sistemu učenja, prevladavajućem rasponu hipoteza i proširivati te hipoteze .
Ovo je hitno potrebno i odavno je trebalo biti uvedeno u medicini.
Ovo također dotiče teme darivanja organa, uklanjanja organa, utvrđivanja smrti itd.
Dakle, još jedan kontekst u kojem kažem da nam je potrebna Reforma 2.0 u medicini kako bi pacijenti bili u boljem položaju.
Potrebni su nam ljudi koji su posvećeni i koji će ovo gurati naprijed, jer političari ne
slušaju zahtjeve pacijenata kada ih iznose pojedinci.
Da, ako ih nazoveš i kažeš: "Znam nešto, zar niste htjeli uštedjeti tri milijarde eura godišnje?"
Onda ga ionako ignoriše jer mu drugi govore: Nećemo to raditi, nećemo to raditi.
Ali ako, recimo, milion pacijenata preplavi poštansko sanduče ovog političara, ili parlamentarna grupa ili nadležne
stranke istovremeno podignu glas i formuliraju zahtjev, onda ima mnogo veću šansu da bude saslušan, jer tada ljudi shvate:
U redu, sljedeći izbori mogli bi biti neizvjesni.
Da li zaista želimo jasno dati tim ljudima do znanja da ćemo ih i dalje ignorisati, ili ih želimo shvatiti ozbiljno?
I zato kažem da se ljudi moraju organizovati, udružiti snage i dati do znanja svoj glas.
Prije nego što prijeđemo na to, spomenuli ste stranke.
Kako to? Na tržištu je, da tako kažem, sada prilično mnogo novih igrača. Jesu li oni toga svjesni?
Pa, mislim da novim strankama i dalje nedostaje dovoljno stručnosti u ovoj oblasti.
Ne želim reći da nedostaje volja; ne bih to htio tako reći.
Definitivno postoje znakovi da žele ozbiljnije shvatiti interese građana.
Ali još uvijek nedostaje malo stručnosti da bi se ovo znanje iz holističke medicine zaista integriralo, što
zapravo poboljšava medicinu na uzročno-orijentiran način.
Jer, još jednom, centralna ideja je: ne može biti lijeka ako uzrok i dalje postoji.
Nije moguće trajno izlječenje.
Zato moramo restrukturirati zdravstveni sistem na način koji rješava korijenske uzroke.
Ovo se također odnosi na nauku, gdje također imamo odgovarajuće greške.
I ICD kod također.
Znate da su dijagnostički kodovi liječnika isključivo usmjereni na simptome.
Samo piše "gastritis" – ne piše "gastritis zbog egzistencijalne anksioznosti" ili nešto slično. Da, tako da nema veze.
I u tom pogledu istraživanje koje se provodi često je manjkavo jer ne razlikuje uzroke i
stoga ne pronalazi ono što odgovara tom uzroku.
Onda ćeš naći samo nešto što ide uz sve odjednom.
I to je obično najotrovnije.
I onda opet imam problem nuspojava i posljedične štete.
Dakle, kažeš da je to sistematska greška koja prožima medicinu?
Da, barem jedan. Dakle, ako uzmete sistemsku grešku u orijentaciji na uzrok, imamo jedan.
Sljedeće se zove loše upravljanje u zdravstvenom sistemu.
Dakle, financijsko loše upravljanje, za koje se ništa ne plaća.
Ono što pomaže, što zaista liječi, nije plaćeno.
Stvari koje imaju malo nuspojava su isključene.
Sve što ima nuspojave je ograničeno.
Još uvijek je dozvoljeno da viši konsultanti imaju ugovore o bonusima – to znači da dobijaju dodatnu naknadu za
posebno skupe tretmane, dok se za jeftinije procedure ne plaća.
Dakle, postoji nekoliko sistemskih grešaka koje dovode do toga da pacijenti ne dobiju ono što im zaista odgovara.
Dakle, u vezi s medicinskim udruženjem i obnavljanjem etike u medicini:
Fokus bi trebao biti na osiguravanju da pacijent dobije najbolje moguće liječenje na
osnovu svih saznanja koja su dostupna doktoru.
I ne zato što za to dobija više ili manje novca.
Zato je neophodno zahtijevati da se svi medicinski postupci jednako plaćaju, bez obzira na primijenjenu metodu.
A doktor mora odlučiti koju metodu treba koristiti.
I da bi on mogao donijeti tu odluku, mora biti obučen u sve metode, a ne samo u tri od pet ili šest.
Zato nam je zaista potrebna Reforma 2.0 u zdravstvu kako bi ono bilo pristupačnije, održivije, više orijentirano na
pacijenta i – evo još jedne vrlo važne tačke – sigurnije.
Da, sigurnost je važna tema. Gdje vidite prostor za poboljšanje?
Da, ovo je postalo vrlo važno pitanje jer u nekoliko područja treba mnogo nadoknaditi.
Dakle, službeno je da mnogo više ljudi u Njemačkoj podvrgava operacijama nego u susjednim, dobro
industrijaliziranim zemljama, na primjer na kucovima itd.
To znači da smo očito malo velikodušniji kada je riječ o određivanju indikacija za operaciju.
Pitanje je da svaka operacija ima rizike i nuspojave – postoje infekcije, postoje smrti
od anestezije, od nuspojava operacije itd.
Ovo je tema o kojoj se također široko raspravlja među medicinskom strukom.
Ali su druga pitanja možda čak i važnija.
Naime, tema Nemesis u medicini .
Ovo je već objavljeno 1970-ih , dovodeći u pitanje da medicina u mnogim područjima nanosi više štete nego koristi.
A sada kad sam spomenuo nuspojave lijekova, postoje podaci utvrđeni i u Njemačkoj, od strane prof. Schönhofera u Bremenu, i
tada u SAD-u, koji pokazuju da u Njemačkoj otprilike 50.000 ljudi godišnje umre od nuspojava lijekova koje su uzeli ispravno – tj.
ne predoziranjem, ne s namjerom samoubistva niti išta slično.
To je bilo prije nego što smo imali koronavirus, prije nego što smo dobili mRNA vakcinu.
To je bio zaista, zaista veliki problem, gdje je zbog nuspojava lijekova bilo 200.000 prijema u bolnice.
To znači da je neophodno smanjiti upotrebu lijekova s brojnim nuspojavama i zamijeniti ih drugim lijekovima ili
supstancama koje su također učinkovite u liječenju stanja, ublažavaju simptome i imaju manje nuspojava.
Ovo me vraća na temu holističke medicine.
Biljke su često mnogo sigurnije od mnogih drugih stvari.
Naravno da mi je potrebna konvencionalna medicina, nikada ne bih želio da je se riješim.
Stoga smo veoma, veoma zahvalni na radu odjela za intenzivnu medicinu, traumatološke hirurgije i slično.
Međutim, postoji stvarna potreba za nadoknadom u mnogim oblastima kako bi se podigla svijest o alternativama sa
malo nuspojava i uključile ih u prvu liniju liječenja.
Zato od udruženja pacijenata zahtijevamo da se lijek s najmanje nuspojava uvijek primjenjuje
prvi, pod uslovom da ima istu, recimo, efikasnost.
To nije dozvoljeno: jedna stvar se plaća iz fonda zdravstvenog osiguranja, a stvar koja uzrokuje štetu i ona
koja je, da tako kažem, sigurnija, morate platiti sami.
Ovo je medicinska praksa drugorazredne i trećerazredne kvalitete, što je neetično i neopravdano pretvara ljude s manje
novca u žrtve nuspojava. To su stvari koje treba zaustaviti.
A svako ko se ruga homeopatiji ili biljnoj medicini jednostavno ne zna šta ova medicina može postići.
Da, to je nešto gdje bih rekao da ima prostora za poboljšanje.
Imamo veliki problem kada je riječ o vakcinacijama.
Nedavno istraživanje u Americi, koje je sada objavljeno Fondacije Henry Ford, pokazuje da kod cijepljene djece, koja
imaju vrlo širok raspored cijepljenja u SAD-u, 57 posto te djece oboli od kroničnih bolesti do navršene 10. godine.
U međuvremenu, 17 posto nevakcinisane djece razvije hronične bolesti do navršene 10. godine.
Da budemo iskreni, 40 posto djece oboli od hroničnih bolesti zato što su cijepljena.
Naravno, uz malo naučnog razmišljanja, ne mogu se složiti s ovom tvrdnjom, jer sigurno postoje neki prateći faktori.
Ali veliki broj, 30 posto, 35 posto, može se sa sigurnošću reći, obolijevaju samo zato što su bili višestruko cijepljeni.
I ne postoje studije o učincima kombinovanih vakcinacija.
Uopće se ne provode nikakva istraživanja. Ne postoje prave placebo analize.
To znači da i ovdje ponovo vidimo trag novca. Zašto oni nisu bili napravljeni?
Dakle, djeci se daju lijekovi bez da su provedene ikakve placebo-kontrolirane studije.
Smatramo ovo osuđujućim, kao i mi u Udruženju za zaštitu pacijenata i Medicinskom udruženju.
Stvari treba pažljivo ispitati i analizirati na osnovu dokaza .
Sa vakcinacijom protiv COVID-19, ili bolje rečeno mRNA vakcinacijom, na raspolaganju imamo novu tehnologiju,
gdje se, recimo, koriste male mašine za proizvodnju proteina koji mogu prouzrokovati ozbiljnu štetu tijelu.
I ove male mašine su transportovane u sve ćelije tijela putem pakovanja, lipidnih nanočestica .
Nastavljaju imati utjecaj čak i nakon mjeseci i godina, kako sada otkrivaju studije i istraživanja.
To znači da su ljudima ugrađivali vremenske bombe i sugerisali im da je to bila vakcinacija.
Efikasnost ove vakcinacije, kao i njena sigurnost, nikada nisu dokazane.
Nikada nije štitilo od infekcije. Također nikada nije bilo predmet istraživanja.
Ovo je postao ogroman zdravstveni problem, pa zahtijevamo da se sve odobrenja za ove supstance povuku dok se sve ne razjasni.
Jer čak i sada sve više ljudi umire od nuspojava, iako su ove vakcine primljene prije dvije ili tri godine.
Ovo se može utvrditi krvnim testovima, testovima tkiva, vaskularnim testovima – na primjer, ako
obavite obdukciju pacijenata sa moždanim udarom, trombovi sadrže ove spike proteine .
Prema onome što su nam rekli, oni bi zapravo trebali nestati nakon 14 dana.
Nakon dvije i po godine, oni su još uvijek tamo. Ovo se nalazi u tumorima.
Dakle, sve to također treba pregledati.
I tu vam je potreban povrat licence.
Kada je riječ o vakcinaciji djece, sve preporuke bi za sada trebalo obustaviti, tako da u početku bude samo
preporuka ljekara i, ne znam, možda i odluka roditelja, dok se ne potvrde rezultati studije.
A da biste to učinili, morate provesti čiste studije.
To znači da više ne možemo dozvoliti proizvođačima da iznose tvrdnje i predstavljaju studije bez
ikakve provjere. Trenutno se one ne provjeravaju.
Imamo agenciju za sigurnost lijekova, Institut Paul Ehrlich, koja je u slučaju vakcinacije protiv COVID-19 slijepo
prihvatila specifikacije proizvođača i nije provela nikakve provjere serija niti provjerila mnoge druge stvari.
Kada je riječ o dječijim vakcinacijama, stvari se prijavljuju, ali nema provjera.
Ovo je nešto u čemu bih rekao da moramo sustići zaostatke kad je riječ o sigurnosti lijekova.
U tu svrhu neophodno je da imenujemo nezavisne stručnjake na sve više zdravstvene dužnosti.
To znači da bi, po mom mišljenju, svi donositelji odluka koji su u posljednjih nekoliko godina bili aktivni u
ovim odborima trebali biti smijenjeni u ovom trenutku.
Jer se može dokazati da pojedinac nije djelovao naučno i nije djelovao u interesu stanovništva.
I u ovom trenutku mora se formirati nezavisni tim stručnjaka koji može nezavisno i više puta pregledati studije.
I, naravno, neprihvatljivo je da lobisti ulaze i izlaze u hodnicima Ministarstva zdravlja i njima diktiraju zakonodavstvo.
I ovdje nam trebaju nezavisni političari da to učine.
I zato može biti neophodno ukloniti političare iz ovog partijskog sistema, ukloniti donosioce zdravstvenih
politika iz partijskog sistema i zamijeniti ih stručnjacima koji predstavljaju pluralitet gledišta.
Drugim riječima, gdje se specijalističko znanje iz širokog spektra područja spaja.
Ne mogu ti danas ovdje pokazati konačni nacrt.
Mogu samo vidjeti da imamo pogrešne politike na mnogim nivoima, pri čemu lobisti vrše utjecaj na samom vrhu politike.
Politika određuje šta najviši zdravstveni organi, STIKO, PEI i RKI, imaju reći vanjskom svijetu, da tako kažemo.
To nije nauka. I to dovodi pacijente u opasnost.
A to nije primjereno demokratiji, kako kažu, ne odražava se dobro na vas.
Trebalo bi da bude o interesima pacijenata, o obrazovanju i znanju, o medicini zasnovanoj na dokazima.
Imam još jedno pitanje. Šta znači zasnovano na dokazima?
Da, zasnovano na dokazima može se tumačiti na nekoliko načina.
Smatramo da je razumno govoriti o medicini zasnovanoj na dokazima samo ako se uzme u obzir iskustvo pojedinačnog pacijenta.
Znanstveno utemeljena praksa u osnovi znači vaganje koristi i štete.
Dakle, na kraju, mora biti pozitivna računica.
Dakle, sve stvari imaju nuspojave i opasnosti.
Ali mora postojati jasna korist da bi nešto bilo opravdano, moralno opravdano, etički opravdano.
I ova razmatranja moraju biti moguća na individualnoj osnovi.
A onda je, na primjer, jedan od suosnivača medicine zasnovane na dokazima, David Sackett.
Na primjer, on je jasno izjavio da postoje dokazi iz studija.
Već sam raspravljao o problemu da se studije također mogu manipulirati i falsificirati.
Stoga, iako su dokazi iz studija važni, oni nisu jedini odlučujući faktor.
Štaviše, često je moguće koristiti samo statističke prosjeke.
A ako je statistička prosječna visina 1,70 m, a statistički muškarac 1,90 m, onda jednostavno više ne pripadaš.
Isto je i kod mnogih simptoma bolesti, jer rezultati studije ne odražavaju stvarnu stvarnost pojedinca.
I zato je važno zahtijevati da se individualno iskustvo također uzme u obzir, da se također uzmu u obzir
želje pacijenta, posebno njihove želje i vrijednosti.
Jedna osoba još uvijek želi da se nešto riješi, a druga to više ne želi.
I da se uzima u obzir i stručna stručnost ljekara.
Kroz svoje mnoge godine profesionalnog iskustva stekao je iskustvo sa A, B, C, D, E, kao i sa ovim pacijentom.
A ako on sada dođe do zaključka o ovome, onda se to ne smije odbaciti olako.
Samo zato što negdje postoji studija s nekom prosječnom vrijednošću.
Međutim, često nije jasno je li studija zaista randomizirala uzroke prisutne kod ovog pacijenta .
Kao što sam rekao, imamo sistematski nedostatak na naučnom nivou jer randomizacija nije pravilno
provedena u skladu sa različitim uzrocima bolesti.
Randomizirano znači da ispitujem različite grane studije.
Neki, da tako kažemo, sada imaju mnogo ožiljaka, dok drugi uopće nemaju nijedan.
Da je pitanje ožiljaka također obuhvaćeno, zajedno sa zagađenjem okoliša.
Na primjer, jedna osoba ima trovanje živom i visoke rezultate , druga ima alergije, a treća nema nijedan od ovih problema.
Da to morate posmatrati na diferenciran način da biste vidjeli: u redu, kako različite
kohortne grupe reaguju na određene mjere tretmana.
Dakle, razmišljanje zasnovano na dokazima mora se razmotriti na tri načina.
I dokazi iz studije i dalje trebaju biti podvrgnuti daljnjoj provjeri, jer u njima vidimo značajne nedostatke.
Ovo je također službeno poznato i već je bilo predmetom velikih naučnih konferencija.
Činjenica da mnoge studije ovdje imaju metodološke nedostatke i da je došlo do očigledne manipulacije
– to jest, falsifikacija i pokušaja falsifikacije.
A onda se to kasnije prodaje kao nauka.
Ovo izlaže pacijente lažnom konceptu nauke ili lažnoj nauci.
I tako nauka više nije naš prijatelj i pomagač, već opasnost s kojom se suočavamo.
I zato, posebno u oblasti medicine, trebamo Reformaciju 2.0 – ponavljam – kako bismo osigurali i
uspostavili sigurnost za ljude i najbolji mogući kvalitet.
Neovisno o profitnim interesima određenih aktera u zdravstvenom sektoru.
Ali bi to također smanjilo troškove za ekonomiju, što bi bio poželjan sporedni učinak.
Može se pretpostaviti da.
Sada imamo problem da oni na vlasti ne žele odustati od svoje moći, te je malo vjerovatno da će to učiniti dobrovoljno.
A ako kažu da ni nove stranke to zapravo nemaju na svom dnevnom redu, onda od njih ne može biti očekivano nikakvo poboljšanje.
Koji je vaš pristup? Kako stanovništvo može utjecati na to?
Ne bih crtala tako sumornu sliku. Ne znamo.
Do sada mi se čini da ne traže dovoljno pluralističkih savjeta.
Pa, imam utisak da oni i dalje samo idu kod zdravstvenih osiguravajućih kompanija ili farmaceutskih
kompanija i slušaju šta god one imaju da kažu, a da zapravo nisu slušali šta pacijenti imaju da kažu.
Dakle, ako osigurate da se glasovi pacijenata čuju, vjerujem da bi različite strane bile vrlo otvorene za to.
I zato je neophodno da se pacijenti organizuju.
Zato postoji ova udruga za zaštitu pacijenata pod nazivom "Natürlich gesund werden für alle e.V."
(www.natuerlichgesundwerdenfueralle.org). Godišnja članarina iznosi 30 eura.
Naravno, bili bismo oduševljeni kad bi mnogi od onih koji danas slušaju rekli: u redu,
podržavamo ovo. To je neka vrsta saveza pacijenata.
Dakle, od toga nema direktne koristi, ali to bi moglo doći kasnije, ako ih bude mnogo i tako dalje.
Ali smo dobrodošli da udružimo snage i zajedno poduzmemo akciju.
To znači da ako postoji problem koji želimo promijeniti, svi možemo istovremeno napisati e-mail ili
svi možemo istovremeno napisati pismo ili čestitku.
I to ostavlja dobar utisak. Na taj način su žene također uspjele utvrditi jednakost u ustavu.
Bila je to kampanja s razglednicama. U redu, brojevi su također bili važni.
Spomenuli ste ovu udrugu za zaštitu pacijenata kojoj se ljudi mogu pridružiti.
Postoje li još neki načini da se podrži ova inicijativa?
Da, tako je kod udruženja za zaštitu pacijenata.
Možete postati član za 30 funti godišnje, kao što sam rekao. To si svako može priuštiti.
A druga stvar je da mi u Medicinskom udruženju na našoj web stranici imamo dugme pod nazivom
"Učestvuj" , koje je dio Hipokratove zakletve.
Tamo se možete prijaviti da budete obaviješteni kada, na primjer, pokrenemo kampanje za promociju
poboljšanja u jednom ili drugom području zdravstvenog sistema.
A postoji i mogućnost – ovdje sam to ukratko demonstrirao, možda vam to mogu pokazati – pripremili smo listinu potpisa.
Dakle, kad ste kod kuće i družite se s prijateljima, razgovarajte o zdravlju i o tome koliko je sve loše ili šta ne funkcioniše,
pa im pokažite ovu peticiju i zamolite ih da je i oni potpišu.
Tada ćete također biti obaviješteni kada bude još jedna promocija koja istakne jedan ili dva boda.
Dakle, slučaj je da pojedinac jednostavno ima pravo da bude obaviješten.
Ovo je izjava o pristanku da koristimo adresu e-pošte.
Da, hvala vam puno.
Nema na čemu.
Dr. Sonja Reitz, hvala vam na ovom intervjuu. Želim vam sve najbolje i nadam se da ćemo se ponovo vidjeti sljedeći put.
Hvala vam puno.