Kevesebb mint egy maroknyi megacég uralja életünk minden területét.
Ez talán túlzónak hangzik, de a reggelitől kezdve, amit reggel az asztalra teszünk, a matracig, amelyen éjszaka
alszunk, és minden, amit teszünk, viselünk vagy fogyasztunk, nagymértékben függ ezektől a vállalatoktól.
Ezek hatalmas méretű befektetési társaságok, amelyek a világ legnagyobb pénzforgalmát kezelik.
Ők a főszereplői annak a látványosságnak, amelyet jelenleg tapasztalunk.
Annak érdekében, hogy ne raboljam el túlságosan az Ön idejét, a lehető legrövidebben
foglaltam össze a legfontosabb információkat.
Hogyan működik?
Vegyünk például egy olyan vállalatot, mint a PepsiCo, a világ számos kedvenc üdítőitalának és snackjének anyavállalata.
Úgy tűnik, hogy sok különböző, egymással versengő márka létezik, de ezek mind egy kisszámú vállalat gyáraiból származnak,
amelyek együttesen monopóliummal rendelkeznek az iparágban.
A csomagolt élelmiszerek gyártói között számos más nagyvállalat is van, mint például az
Unilever, a Coca Cola Company, a Mondelez és a Nestlé.
Ezen a képen látható, hogy gyakorlatilag minden ismert csomagolt élelmiszermárka valamelyik csoportba tartozik.
Ilyen típusú információkhoz könnyen hozzájuthat.
Ezeket elolvashatja az érintett márkák weboldalain vagy a Wikipédián.
Az ilyen méretű vállalatokat általában tőzsdén jegyzik, és olyan igazgatótanáccsal rendelkeznek, amelyben
a legnagyobb részvényesek rendelkeznek beleszólással.
Az olyan weboldalakon, mint a Yahoo Finance, részletes vállalati információkat találhatunk,
beleértve e vállalatok legnagyobb részvényeseit is.
Vegyük ismét a PepsiCo példáját.
A részvények 73,14%-át nem kevesebb, mint 3379 intézményi befektető birtokolja.
Ezek közé tartoznak a befektetési társaságok, befektetési alapok, biztosítótársaságok, bankok és egyes esetekben a kormányok.
Nézzük meg, kik a PepsiCo legnagyobb intézményi befektetői.
Amint látható, a 3379 befektető közül mindössze tíz rendelkezik az összes részvény közel egyharmadával.
E tíz vezető vállalat teljes részvénytőkéje mintegy 60 milliárd dollárt tesz ki.
A tíz befektető közül azonban háromnak több részvénye van, mint a másik hétnek.
Emlékezzünk a nevükre, és nézzük meg, ki birtokolja a legtöbb részvényt a Coca Cola Companyban, a Pepsi nagy versenytársában.
Azt látjuk, hogy a PepsiCóhoz hasonlóan a részvények többsége intézményi befektetők kezében van.
Nézzük meg a tíz legjobbat, és kezdjük az utolsóval.
Ebből a hat intézményi befektetőből négyet a PepsiCo legutóbbi hat részvényében is láttunk.
Ezek a Northern Trust, a JP Morgan Chase, a Geode Capital Management és a Wellington Management.
Most nézzük meg a négy legnagyobb részvényest.
A PepsiCónál is hármat láttunk közülük az első négyben.
Ezek a BlackRock, a Vanguard és a State Street, és van még egy: Berkshire Hathaway.
Ez a négy legnagyobb befektetési társaság a világon.
A PepsiCo és a Coca Cola minden, csak nem versenytársak, de a többi nagyvállalat, amelyek számos márkát birtokolnak, mint
például az Unilever, a Mondelez és a Nestlé, szintén intézményi befektetők egy kis csoportjának tulajdonában vannak,
és ezek a nevek nem csak a csomagolt élelmiszeriparban fordulnak elő.
Nézzük meg például a Wikipédián, hogy melyek a legnagyobb vállalatok a technológiai szektorban.
A Facebook a WhatsApp és az Instagram tulajdonosa.
A Twitterrel együtt ezek a legnépszerűbb közösségi médiaplatformok a világon.
Az Alphabet az összes Google vállalat anyavállalata, beleértve a YouTube-ot és a Gmailt, de ők a legnagyobb támogatói és
fejlesztői az Androidnak is, a világ szinte minden okostelefonját és táblagépét működtető két operációs rendszer egyikének.
A másik operációs rendszer az Apple IOS.
Végül, ha a másik háromhoz hozzáadjuk a Microsoftot, akkor azt látjuk, hogy négy vállalat gyártja azt a szoftvert, amelytől a
világ szinte összes számítógépe, táblagépe és okostelefonja függ.
Nézzük meg, hogy kik birtokolják a legtöbb részvényt ezekben a nagyhatalmú vállalatokban.
A Facebook esetében azt látjuk, hogy a részvények több mint 80%-a intézményi befektetők kezében van.
Ezek ugyanazok a nevek, amelyekkel az élelmiszeriparban is találkozhattunk.
Itt is ugyanazok a befektetők állnak az élen.
Látjuk őket az Apple-nél, de a nagy versenytárs Microsoftnál is.
Ha megnézzük az összes többi vállalatot, amelyek uralják a technológiai iparágat, és amelyek számítógépeket, televíziókat,
okostelefonokat és háztartási gépeket gyártanak, ugyanazokat a nagy befektetőket látjuk, akiknek sok részvényük van.
A befektetési társaságok, bankok és befektetési alapok e kis klubja egyben a legnagyobb részvényese azoknak az
elsődleges iparágaknak, ahonnan a nyersanyagaink származnak.
Ha megnézzük a világ legnagyobb bányavállalatait a Wikipédián, azt látjuk, hogy részvényeseik
ugyanazok az intézményi befektetők, mint mindenhol máshol.
Ugyanez vonatkozik a világ legnagyobb mezőgazdasági vállalataira is, amelyektől egész élelmiszeriparunk függ.
Az ő tulajdonukban van például a Bayer, a Monsanto anyavállalata, a világ legnagyobb vetőmaggyártója, amely a
világ összes gyapotvetőmagjának 90%-át, valamint az összes többi vetőmag többségét termeli.
Akár a világ legnagyobb napelemgyártóiról, akár a legnagyobb olajfinomítókról beszélünk, a
részvényeket ugyanazok a vállalatok kezelik.
Az ő tulajdonukban vannak a dohányipari vállalatok, amelyek a világ összes kedvenc dohánymárkáját gyártják.
Ugyanakkor az összes nagy gyógyszeripari vállalat és a gyógyszereket előállító
tudományos intézetek is az ő tulajdonukban vannak.
Az ő tulajdonukban vannak a fémeket és nyersanyagokat előállító vállalatok, valamint az egész autó-, repülőgép- és fegyveripar,
amelyben ezeket a fémeket és nyersanyagokat feldolgozzák.
Az ő tulajdonukban vannak azok a vállalatok, amelyek az elektronikai eszközeinket gyártják.
Az övék a nagy áruházak és az online piacterek.
És még a fizetőeszközöket is, amelyekkel a termékeikért fizetünk.
Amint azt már elmondtam, ezek az intézményi befektetők főként befektetési társaságok, bankok és biztosítótársaságok.
Ezek viszont a részvényesek tulajdonában is vannak.
És mi a legcsodálatosabb benne?
Ezek az intézményi befektetők egymás részvényeit birtokolják, és együtt egy hatalmas hálózatot
alkotnak, amelyet egy piramishoz hasonlíthatunk.
A kisebb intézményi befektetők nagyobb befektetők tulajdonában vannak, akik viszont még nagyobb befektetőkhöz tartoznak.
A piramis láthatatlan csúcsát mindössze két olyan vállalat alkotja, amelyek nevét már sokszor láttuk:
Ezek a Vanguard és a BlackRock.
E két vállalat ereje szinte elképzelhetetlen számunkra.
Nemcsak hogy ők a legnagyobb intézményi befektetők a világ összes nagyvállalatában, hanem ők birtokolják a többi
intézményi befektetőt is ezekben a vállalatokban, ami teljes monopóliumot biztosít számukra.
A Bloomberg, a pénzügyi adatok és elemzések terén a világ egyik legelismertebb intézménye által készített jelentés szerint a
szakértők úgy becsülik, hogy a két vállalat 2028-ra együttesen mintegy 20 billió dollárnyi befektetést
kezel majd, és szinte mindent birtokolni fog a Földön.
Ugyanez a Bloomberg a BlackRockot a kormány negyedik karjaként említette, mivel ez az egyetlen olyan nem
kormányzati szervezet, amely szoros kapcsolatot tart fenn a szövetségi bankokkal, más néven központi bankokkal.
A BlackRock nemcsak pénzt kölcsönöz a Bundesbanknak, hanem a legfontosabb tanácsadója és a Bundesbank
által használt számítógépes rendszer fejlesztője is.
A BlackRock több tucatnyi alkalmazottja töltött be vezető pozíciót a Fehér Házban a Bush- és az
Obama-kormányzat alatt, illetve jelenleg Joe Biden alatt.
A BlackRock vezérigazgatója, Larry Fink sok államfő és politikus szívesen látott vendége - érthető módon.
Ő a cég arca, aki a szálakat mozgatja.
De Larry Fink nem maga mozgatja a szálakat.
Valójában maga a BlackRock is a részvényesek tulajdonában van.
És ha megnézzük, kik ezek a részvényesek, furcsa következtetésre jutunk.
Látjuk, hogy a BlackRock legnagyobb részvényese a Vanguard. És ez az a pont, ahol sötét lesz.
Maga a Vanguard olyan egyedi struktúrával rendelkezik, amely lehetetlenné teszi annak
felismerését, hogy kik a részvényesei vagy ügyfelei.
A Vanguardot birtokló elit nem akarja, hogy bárki is megtudja, hogy ők a világ legerősebb vállalatának tulajdonosai.
De természetesen ez a
Nem titok azok számára, akik hajlandóak utánanézni.
Az Oxfam és a Bloomberg jelentései szerint a világ lakosságának 1%-a több pénzzel rendelkezik, mint a többi 99%.
Természetesen azok, akik a világ legerősebb vállalatát birtokolják, egyben a leggazdagabbak is ezen 1%-ból.
Más szóval, ön a 0,001%-hoz tartozik.
Ez azt jelenti, hogy a Vanguard a világ leggazdagabb családjainak kezében van.
Ha tanulmányozzuk történelmüket, rájövünk, hogy ezek a családok mindig is a piramis csúcsán álltak,
egyesek már jóval az ipari forradalom kezdete előtt is.
De hogy ne menjünk bele túlságosan a részletekbe, csak arra szeretnék rámutatni, hogy sok ilyen család
királyi vérvonalhoz tartozik, és hogy ők a bankrendszerünk, az ENSZ és a világ minden iparának alapítói.
Ezek a családok soha nem veszítették el hatalmukat, de a világ népességének növekedése miatt kénytelenek olyan befektetési
társaságok mögé bújni, mint a Vanguard, amelynek legnagyobb részvényesei e családok magánalapjai és jótékonysági szervezetei.
Ők jelentik a kapcsolatot az üzleti élet, a politika és a média között, ami jelentős összeférhetetlenséghez vezet.
Első pillantásra azonban ez nem túl feltűnő.
A nonprofit szervezetek, más néven alapítványok, olyan szervezetek, amelyek adományokra támaszkodnak, és nem
kötelesek közzétenni, hogy kitől kapják ezeket az adományokat.
Ezt a pénzt bármibe befektethetik, és nem kell adót fizetniük a nyereségük után, amíg ezt a nyereséget újra
befektetik más projektekbe, amelyekben részt vesznek.
A nonprofit szervezetek több százmilliárd dollárt mozgathatnak meg láthatatlan befektetőktől.
Az ausztrál kormány jelentése szerint a nonprofit szervezetek ezért ideálisak a terrorista csoportok
finanszírozására és nagy összegek tisztára mosására.
Az 1%-os hierarchia csúcsán álló családok alapítványai és alapítványai a lehető
legnagyobb mértékben a színfalak mögé rejtőznek.
A kiemelt és figyelemfelkeltő esetek esetében azonban a rangsorban hátrébb álló, de szintén nagyon gazdag
emberbarát családok alapítványaihoz nyúlnak vissza.
Ezek a Bill és Melinda Gates Alapítvány, a vitatott multimilliárdos Soros György Nyílt
Társadalom Alapítványai és a Clinton Alapítvány.
Egy rövid bevezető, hogy képet kapjon az alapítványok méretéről.
A Világgazdasági Fórum hivatalos honlapja szerint a Gates Alapítvány az Egészségügyi Világszervezet
legnagyobb adományozója, miután Donald Trump elnök 2020-ban leállította a WHO amerikai támogatását.
Ezzel a Gates Alapítvány a világ egyik legbefolyásosabb szervezete az egészségünkkel kapcsolatos valamennyi területen.
A Gates Alapítvány szoros partnerségben áll a világ 16 legnagyobb gyógyszeripari vállalatával, köztük a Pfizerrel, az
AstraZenecával, a Johnson & Johnsonnal, a BioNTech-cel és a Bayerrel, és most láttuk, hogy ki
birtokolja a legtöbb részvényt ezekben a vállalatokban.
Bill Gates minden volt, csak nem egy szegény számítógépes kocka, aki a világ egyik leggazdagabb emberévé vált.
Ehelyett egy emberbarát családból származott, aki hozzá hasonlóan az abszolút elitnek dolgozott.
Bill a Microsoft alapítója, amely a BlackRock, a Vanguard és a közelmúltig a Berkshire Hathaway tulajdonában van.
Azt hiszem, a következő témát egy kérdéssel kellene kezdeni.
Egy olyan véletlenszerű személy, mint én, akinek nagyon kevés videoszerkesztési tapasztalata van, egy régi laptopot használva
20 perc alatt objektíven be tudja mutatni, hogy mindössze két vállalatnak teljes
monopóliuma van a világ összes ipari ágazata felett.
Felmerül a kérdés: miért nem említi mindezt a média?
Ezt a választ ismét a Wikipédiából kapjuk.
A nemzetközi média mintegy 90 %-a kilenc médiakonglomerátum tulajdonában van.
A médiakonglomerátumok tulajdonában lévő vállalatok túl sokan vannak ahhoz, hogy felsoroljuk őket.
A várakozásoknak megfelelően a legnagyobb részvényesek a Vanguard és a BlackRock.
Órákig folytathatnám a sort, és bemutathatnám, hogy a világ szinte minden országában a helyi média ilyen konglomerátumok
kezében van, amelyek viszont intézményi befektetőink vagy rendkívül gazdag és erős elit családok tulajdonában vannak.
Az Egyesült Királyságban például gyakorlatilag az összes népszerű újság és magazin a Daily Mail Group, a
Reach és a fent említett News Corp. tulajdonában van.
Hollandiában a teljes média a "de Persgroep", a Mediahuis és a Bertelsmann kezében van.
Németországban pedig a teljes média a német kormány, a ProSiebenSat1, az Axel Springer és a Bertelsmann ellenőrzése
alatt áll, amely szintén egy példátlan méretű konglomerátum.
A Bertelsmann nemcsak a világ legnagyobb könyvkiadójának, a Penguin Random House-nak az anyavállalata, valamint a BMG Music
tulajdonosa és alapítója, hanem leányvállalata, az RTL révén az európai média jelentős részét is ellenőrzi,
amely 67 televíziós csatornával, tíz streaming platformmal és 38 rádióállomással rendelkezik.
Az RTL mellett a Bertelsmann birtokolja a francia mainstream média nagy részét is, és a Media Set-tel, Berlusconi volt elnök
hatalmas olasz konglomerátumával együtt, amely az olasz mainstream média nagy részét ellenőrzi, az
összes népszerű spanyol televíziós csatorna is az övék.
A különböző hírmédiumok nem maguk állítják elő híreiket, hanem olyan hírügynökségektől származó információkat és képeket
használnak fel, mint a Reuters, a holland ANP és a francia AFP.
Ezek a szervezetek minden, csak nem függetlenek.
A médiánknak vagy ezeknek a hírügynökségeknek dolgozó legfontosabb újságírók és szerkesztők olyan fontos újságírószervezetekhez
kapcsolódnak, mint az Európai Újságíró Központ.
Az Európai Újságíró Központ a médiával kapcsolatos projektek egyik legnagyobb finanszírozója Európában.
Újságírói elemzések és vélemények készítéséhez a világ összes jelentős médiuma a Project Syndicate-et
használja, amely a maga területén a legerősebb szervezet.
156 ország 506 legfontosabb médiumát látja el.
A Project Syndicate és egy olyan szervezet, mint az Európai Újságíró Központ, a hírügynökségekkel együtt
a világ különböző médiumai közötti összekötő kapocs.
Amikor a hírolvasók felolvassák a híreket a telepromóterektől, jó eséllyel a szöveg valamelyik ilyen szervezettől származik.
Ennek eredményeképpen a globális médiamegjelenések gyakran szinkronizáltak.
Nézzük meg, kik azok a szervezetek, amelyek a hírügynökségekkel együtt a híreinket állítják elő.
A Project Syndicate-nél a Bill & Melinda Gates Alapítványt, a Nyílt Társadalom
Alapítványt és az Európai Újságíró Központot látjuk.
Aztán maga az Európai Újságíró Központ.
Itt is láthatjuk a Gates Alapítványt és a Nyílt Társadalom Alapítványt, amelyek a Facebook, a Google, a holland
Oktatási, Kulturális és Tudományos Minisztérium és a holland Külügyminisztérium nagy összegű adományait is megkapják.
Az információáramlásunk középpontjában álló szervezeteket ugyanannak az elitnek a nonprofit
szervezetei finanszírozzák, amely az egész médiát irányítja.
Az adóforintjaink egy részét azonban ezek a szervezetek is kapják.
Az elit, amely életünk minden aspektusát irányítja, egészen a kapott információig, egy elképzelhetetlenül összehangolt
együttműködésen múlik, hogy összekapcsolja a Föld összes különböző iparágát, hogy
biztosítsa, hogy mind az elit érdekeit szolgálják.
Ez a Világgazdasági Fórumon történik, amely a világ egyik legfontosabb szervezete.
A davosi éves találkozón a világ legnagyobb vállalatainak vezérigazgatói találkoznak államfőkkel,
politikusokkal és más befolyásos személyekkel és szervezetekkel, mint például az UNICEF és a Greenpeace.
A WEF kuratóriumának tagja Al Gore volt amerikai alelnök és "klímaváltozás-guru", Larry Fink, a BlackRock vezérigazgatója,
Christine Lagarde, az Európai Központi Bank elnöke, Fabiola Gianotti, a CERN igazgatója, a jordániai királynő, Peter Maurer,
a Vöröskereszt Nemzetközi Bizottságának igazgatója, valamint számos más politikus és a világ
legbefolyásosabb vállalatainak vezérigazgatója.
A Wikipedia a következőket írja:
"A kritikusok szerint a WEF egy olyan gazdasági fórum, ahol a leggazdagabb vállalatok
tárgyalhatnak más vállalatokkal vagy politikusokkal.
Sok résztvevő számára a WEF célja a személyes haszonszerzés, nem pedig a globális problémák megoldása."
Hogy a WEF kritikusainak igazuk van, gyorsan kiderül, ha megnézzük, kik a legfontosabb partnerek,
akik a WEF költségvetésének közel 71%-át adják.
Ezek a BlackRock, a The Open Society Foundations, a Bill & Melinda Gates Foundation és számos más
nagyvállalat, amelyek részvényeit a Vanguard és a BlackRock közvetlenül vagy közvetve birtokolja.
A WEF elnöke és alapítója Klaus Schwab német professzor és üzletember.
"The Great Reset" című könyvében részletesen leírja szervezete terveit.
Schwab szerint a régi társadalmat egy újnak kell felváltania, amelyben az országok átadják szuverenitásukat egy mindent átfogó
világkormánynak, amelyben az emberek nem birtokolnak semmit, csak az államnak dolgoznak, és cserébe megkapják a lakhatást,
az egészségügyi ellátást és minden más alapvető szükségletet.
Bizonyára sokat hallottál már az Új Világrendről.
A média azt akarja elhitetni velünk, hogy ez a téma az összeesküvés-elméletek híveinek témája, holott
olyan elnökök, mint idősebb George Bush, Nelson Mandela és Bill Clinton már generációk óta beszélnek erről.
Ezek a jelentős személyiségek, akik Mandelát leszámítva mind az elit csúcsához tartoztak életük során, nem az
egyetlenek, akik egy mindenható világkormányról álmodoznak.
2015-ben az ENSZ bemutatta ellentmondásos 2030-as menetrendjét, amely szinte teljesen
megegyezik Klaus Schwab Nagy Újraindításával.
Az ENSZ és Schwab saját szavaival élve azt szeretné elérni, hogy 2030-ra ne legyen többé szegénység,
éhezés, környezetszennyezés és betegség a bolygón.
Szép tervnek tűnik, amíg el nem olvassa az apró betűs részt.
Az elképzelés szerint a 2030-ig tartó menetrendet nekünk, a polgároknak kell megfizetnünk.
És ahogyan most arra kérnek minket, hogy adjuk fel alapvető jogainkat a közegészségügy javára, ugyanúgy
arra fognak kérni minket, hogy adjuk fel jólétünket a szegénység elleni küzdelem javára.
Ezek nem összeesküvés-elméletek. A hivatalos honlapon maga is elolvashatja.
Röviden összefoglalva, ez a következő:
Az ENSZ el akarja venni az összes nyugati ország adóforintjait, és az elit megavállalatainak akarja adni,
amelyeknek aztán a társadalom újjáépítése lesz a feladatuk.
Ehhez a hatalmas projekthez világkormányra van szükség, mondja az ENSZ, és ugyanez az ENSZ azt a
feladatot tűzte ki maga elé, hogy ez a világkormány legyen.
Schwabhoz hasonlóan az ENSZ is úgy véli, hogy a világjárvány tökéletes alkalom a 2030-ig
tartó menetrend végrehajtásának felgyorsítására.
Aggasztó, hogy a WEF és az ENSZ nyíltan elismeri, hogy a világjárványokban és más katasztrófákban lehetőséget látnak a
társadalom átalakítására, különösen azért, mert láttuk, hogy az elitnek minden eszköz a rendelkezésére áll, hogy elhitesse
velünk, hogy világjárvány van, sőt, hogy létrehozzon egyet.
Az elitnek egyáltalán nem áll szándékában megosztani velünk a vagyonát.
Valójában őszintén elmondják a terveiket, hogy az utolsó morzsáig elvegyenek tőlünk mindent.
De egyelőre talán egyszerű logikával megértitek, hogy egy új világrend vagy egy mindent átfogó világkormány az
egyetlen módja annak, hogy egy kis elit fenntartsa hatalmát az egyre növekvő világnépesség felett.
Az olyan vállalatok, mint a BlackRock és a Vanguard nem profitálnak a nemzeti határokból,
az importadókból és a valódi sokszínűségből.
Csak a félelem és a média manipulálása révén tudják fenntartani befolyásukat mindannyiunk felett.
Az elitnek nem áll szándékában meggyógyítani minket a számtalan betegségből, amit az
általuk termelt mérgező élelmiszerektől kaptunk.
És az általa okozott környezetszennyezésről.
Mert ha nem betegednénk meg, az egész gyógyszeripar összeomlana.
"Semmit sem lehet úgy eladni, mint a félelmet" - ez a mottója az olyan vezető virológusoknak, mint Mark van Ranst.
Remélem, hogy ezzel a videóval el tudlak érni, hogy csökkentsem a köztünk lévő egyre növekvő távolságot.
Csak ha megosztottak vagyunk, akkor tudja az elit megtartani hatalmát felettünk.
Az elit legnagyobb félelme az, hogy rájövünk, mi folyik valójában a Földön.
És az elit úgy véli, hogy ezt csak cenzúrával tudja megakadályozni.
Az emberi érintkezés megakadályozása.
A politikai ellenfelek vagy másként gondolkodók folyamatos rágalmazása.
És a nyers erő alkalmazása.
Az elit tervei világosak, ahogy az is, hogy milyen kíméletlen módon kívánják megvalósítani azokat.
Ha hagyjuk, hogy ez megtörténjen, egy új társadalom fog kialakulni annak hamvaiból, amit egykor ismertünk.
Egy új társadalom, amelyben semmi sem lesz a miénk, még a saját házunk sem.
Az elit azt akarja elérni, hogy mostantól 2030-ig minden, amit most birtokolsz, az övék legyen.
Ehhez pusztító gazdasági válságra van szükség.
Először a középosztályt támadják, amely a társadalom gerincét alkotja.
A vállalkozók hatalmas adósságokat kénytelenek felvenni, ami végső soron ahhoz vezet, hogy elveszítik minden vagyonukat.
Ezután a dolgok gyorsan fognak fejlődni.
A bankok összeomlanak, a készpénz megszűnik létezni, és az éhezés elkerülésének egyetlen módja az állami támogatás elfogadása
lesz, amelyet különböző feltételekhez kötnek majd, mint például az oltási bizonyítvány és minden magánvagyonról való lemondás.
Mivel a vállalkozók buknak el először, sokan mások nem fogják azonnal megérezni a válságot.
Az emberek addig maradnak megosztottak egymás között, amíg már túl késő nem lesz.
Ez nem egy általam kitalált világvége forgatókönyv.
Ez egyszerűen A Nagy Visszaállítás, az Új Világrend, amelyet már sok generáció óta előkészítettek és a világ
minden kommunista diktatúrájában alaposan kipróbáltak.
De ez egy másik irányba is elmehet, és a Nagy Újraindulás helyett egy Nagy Ébredést hozhatunk létre, és létrehozhatunk egy olyan
világot, amelyben senkinek sem kell éheznie, és amelyben fenntartható módon,
szabadon élhetünk egymással és a természettel.
Ez nem idealista álmodozás.
Mindig is voltak olyan erők, amelyek megpróbálták megtörni az elit hatalmát, de egészen a közelmúltig a
kommunikációs eszközeink mindig is alkalmatlanok voltak arra, hogy egy tömeges hálózatot mozgásba hozzanak.
Az elit mindig is tudatlanságban tartott bennünket az olyan zsenik felfedezéseiről, mint Tesla, aki a
tiszta, szabad energia területén igen fejlett volt.
Vagy Dr. Rife, aki rádióhullámokkal legalább 16 halálos rákos beteget gyógyított meg, mielőtt
Teslához hasonlóan gyanús körülmények között meghalt.
Vagy Henry Ford, aki 1941-ben egy bioplasztikból készült autót gyártott, amely erősebbnek bizonyult az acélnál.
Az elit számtalan ilyen technológiát visszatartott tőlünk, mert ezek minden iparágban veszélyt jelentenek a monopóliumukra.
Ezek olyan technológiák voltak, amelyek szabadságot adtak volna nekünk, és veszélyeztették volna az elit hatalmát,
amely a félelmünkön és a termékeiktől való függőségünkön alapul.
Ezek nem összeesküvés-elméletek, hanem tények.
Azt mondom, hogy mindannyiunk számára új lehetőségek világa nyílik meg, ahol nincs szegénység,
környezetszennyezés, betegség vagy háború, és ahol a kormányok az emberek javát szolgálják, és nem fordítva.
Számtalan olyan betegséget fognak gyógyítani, amelyek több százmilliárd dollárt termelnek a gyógyszeriparnak.
Senkinek sem kell megdolgoznia a seggét ahhoz, hogy méltóságteljes életet élhessen.
Az emberek nem fognak többé félelemben élni a média, a gyógyszeripar, a klímalobbik és a politikusok hazugságaitól.
Mindez a láthatáron van, de előbb át kell mennünk a viharon, és fel kell ismernünk, hogy mi a valódi probléma a társadalmunkban.
Itt kezdődik az utunk, és ez egy nehéz út lesz, de együtt fogjuk végigjárni, és felsegítjük egymást, ha elesünk.
Nem fogunk félni. Mi vagyunk a 99%.