Mai puțin de o mână de megacorporații domină fiecare aspect al vieții noastre.
Poate părea exagerat, dar de la micul dejun pe care îl avem pe masă dimineața până la salteaua pe care dormim
noaptea, și tot ceea ce facem, purtăm sau consumăm între timp, depinde în mare măsură de aceste companii.
Acestea sunt societăți de investiții de proporții uriașe care gestionează cele mai mari fluxuri de numerar din lume.
Ei sunt protagoniștii spectacolului pe care îl trăim în prezent.
Pentru a nu vă răpi prea mult timp, am rezumat cele mai importante informații cât mai pe scurt posibil.
Cum funcționează?
Să luăm, de exemplu, o companie precum PepsiCo, compania mamă a multora dintre băuturile
răcoritoare și snacks-urile preferate din lume.
Se pare că există multe mărci concurente diferite, dar toate provin din fabricile unui număr mic de
companii care dețin împreună un monopol în industrie.
Printre producătorii de alimente ambalate se numără o serie de alte societăți mari, precum
Unilever, Coca Cola Company, Mondelez și Nestlé.
În această imagine puteți vedea că practic fiecare marcă cunoscută de alimente ambalate aparține unuia dintre aceste grupuri.
Puteți obține cu ușurință acest tip de informații.
Le puteți citi pe site-urile web ale mărcilor în cauză sau pe Wikipedia.
Companiile de această dimensiune sunt, de obicei, cotate la bursă și au un consiliu de administrație
în care cei mai mari acționari au un cuvânt de spus.
Pe site-uri precum Yahoo Finance putem găsi informații detaliate despre companii,
inclusiv despre cei mai mari acționari ai acestora.
Să luăm din nou PepsiCo ca exemplu.
Vedem că 73,14% din acțiuni sunt deținute de nu mai puțin de 3.379 de investitori instituționali.
Acestea includ societăți de investiții, fonduri de investiții, societăți de asigurări, bănci și, în unele cazuri, guverne.
Să aruncăm o privire la cei mai mari investitori instituționali ai PepsiCo.
După cum se poate observa, doar zece din cei 3 379 de investitori dețin aproape o treime din totalul acțiunilor.
Capitalul social total al acestor zece companii de top este în valoare de aproximativ 60 de miliarde de dolari.
Dar dintre acești zece investitori, trei dețin mai multe acțiuni decât ceilalți șapte.
Să ne amintim numele lor și să vedem cine deține cele mai multe acțiuni la Coca Cola Company, marele concurent al Pepsi.
Observăm că, la fel ca în cazul PepsiCo, majoritatea acțiunilor sunt deținute de investitori instituționali.
Să aruncăm o privire la primele zece și să începem cu ultima dintre ele.
Am văzut, de asemenea, patru dintre acești șase investitori instituționali în ultimele șase ale PepsiCo.
Acestea sunt Northern Trust, JP Morgan Chase, Geode Capital Management și Wellington Management.
Să aruncăm acum o privire asupra celor mai mari patru acționari.
De asemenea, am văzut trei dintre ei în primii patru la PepsiCo.
Acestea sunt BlackRock, Vanguard și State Street, și mai există una: Berkshire Hathaway.
Acestea sunt cele mai mari patru societăți de investiții din lume.
PepsiCo și Coca Cola nu sunt deloc concurente, dar celelalte companii importante care dețin multe mărci, precum
Unilever, Mondelez și Nestlé, sunt deținute de același grup restrâns de investitori instituționali,
iar aceste nume nu se regăsesc doar în industria alimentelor ambalate.
Să aruncăm o privire la Wikipedia, de exemplu, pentru a vedea care sunt cele mai mari companii din sectorul tehnologiei.
Facebook este proprietarul WhatsApp și Instagram.
Împreună cu Twitter, acestea sunt cele mai populare platforme de social media din lume.
Alphabet este compania mamă a tuturor companiilor Google, inclusiv YouTube și Gmail, dar sunt și cei mai mari sponsori și
dezvoltatori ai Android, unul dintre cele două sisteme de operare care rulează aproape
toate smartphone-urile și tabletele din lume.
Celălalt sistem de operare este IOS de la Apple.
În cele din urmă, dacă adăugăm Microsoft la celelalte trei, vom vedea că patru companii produc software-ul de care depind aproape
toate computerele, tabletele și smartphone-urile din lume.
Să aruncăm o privire la cine deține cele mai multe acțiuni în aceste companii puternice.
În cazul Facebook, observăm că mai mult de 80 % din acțiuni sunt deținute de investitori instituționali.
Acestea sunt aceleași nume pe care le-am văzut în industria alimentară.
Și aici, aceiași investitori sunt la conducere.
Le vedem la Apple, dar și la marele lor concurent Microsoft.
Când ne uităm la toate celelalte companii care domină industria tehnologiei și care produc computerele, televizoarele,
telefoanele inteligente și electrocasnicele noastre, vedem că aceiași investitori mari dețin o mare parte din acțiuni.
Acest mic club de societăți de investiții, bănci și fonduri de investiții este, de asemenea, cel mai mare acționar din
industriile primare din care provin materiile noastre prime.
Dacă căutăm cele mai mari companii miniere din lume pe Wikipedia, vom vedea că acționarii lor sunt
aceiași investitori instituționali ca peste tot.
Același lucru este valabil și pentru cele mai mari companii agricole din lume, de care
depinde întreaga noastră industrie alimentară.
De exemplu, ei dețin Bayer, compania mamă a Monsanto, cel mai mare producător de semințe din lume, care
produce 90% din toate semințele de bumbac de pe planetă, precum și majoritatea celorlalte semințe.
Fie că vorbim despre cei mai mari producători mondiali de module solare sau despre cele mai mari rafinării de
petrol, acțiunile sunt gestionate de aceleași companii.
Ei dețin companiile de tutun care produc toate mărcile de tutun preferate din lume.
Cu toate acestea, ei dețin, de asemenea, toate marile companii farmaceutice și
institutele științifice care produc medicamentele.
Aceștia dețin companiile care produc metalele și materiile noastre prime și întreaga industrie auto, aeronautică și a
armelor în care sunt prelucrate aceste metale și materii prime.
Ei dețin companiile care produc electronicele noastre.
Ei dețin marile magazine și piețele online.
Și chiar mijloacele de plată cu care achităm produsele lor.
După cum v-am spus deja, acești investitori instituționali sunt în principal societăți de
investiții, bănci și societăți de asigurări.
La rândul lor, acestea sunt, de asemenea, deținute de acționari.
Și care este cel mai uimitor lucru despre asta?
Toți acești investitori instituționali dețin acțiunile celorlalți și formează împreună o
rețea uriașă pe care o putem compara cu o piramidă.
Investitorii instituționali mai mici sunt deținuți de investitori mai mari, care la
rândul lor aparțin unor investitori și mai mari.
Vârful invizibil al acestei piramide este format din doar două companii ale căror nume le-am mai văzut de multe ori:
Acestea sunt Vanguard și BlackRock.
Puterea acestor două companii este aproape de neimaginat pentru noi.
Nu numai că sunt cei mai mari investitori instituționali în toate marile companii din lume, dar dețin și
ceilalți investitori instituționali în acele companii, ceea ce le conferă un monopol total.
Potrivit unui raport realizat de Bloomberg, una dintre cele mai respectate instituții din lume în domeniul datelor și analizelor
financiare, experții estimează că cele două companii vor gestiona împreună investiții de aproximativ 20 de trilioane
de dolari până în 2028, deținând aproape totul pe planetă.
Același Bloomberg s-a referit la BlackRock ca fiind al patrulea braț al guvernului, deoarece este singura entitate
neguvernamentală care menține o relație strânsă cu băncile federale, cunoscute și ca bănci centrale.
BlackRock nu numai că împrumută bani Bundesbanken, dar este și cel mai important consilier al acestora și
dezvoltatorul sistemului informatic utilizat de Bundesbanken.
Zeci de angajați ai BlackRock au deținut funcții de conducere la Casa Albă în timpul administrațiilor Bush
și Obama și, în prezent, sub conducerea lui Joe Biden.
Larry Fink, directorul general al BlackRock, este un oaspete binevenit al multor șefi
de stat și politicieni - și este de înțeles.
El este imaginea companiei care trage sforile.
Dar Larry Fink nu trage singur sforile.
De fapt, BlackRock însuși este deținut de acționari.
Și când ne uităm la cine sunt acești acționari, ajungem la o concluzie ciudată.
Vedem că cel mai mare acționar al BlackRock este Vanguard. Și aici devine întunecat.
Vanguard însăși are o structură unică care face imposibil de recunoscut cine sunt acționarii sau clienții săi.
Elita care deține Vanguard nu vrea ca nimeni să știe că ei sunt proprietarii celei mai puternice companii din lume.
Dar, desigur, acest lucru este
Nu este un secret pentru cei care sunt dispuși să cerceteze.
Rapoartele Oxfam și Bloomberg arată că 1% din populația lumii are mai mulți bani decât ceilalți 99%.
Desigur, cei care dețin cea mai puternică companie din lume sunt și cei mai bogați dintre cei 1%.
Cu alte cuvinte, faceți parte din cei 0,001%.
Deci asta înseamnă că Vanguard se află în mâinile celor mai bogate familii din lume.
Dacă le studiem istoria, ne dăm seama că aceste familii au fost întotdeauna în vârful piramidei, unele
chiar cu mult înainte de începutul revoluției industriale.
Dar pentru a nu intra prea mult în detalii, aș dori doar să subliniez că multe dintre aceste familii aparțin unor linii
de sânge regale și că sunt fondatorii sistemului nostru bancar, ai Națiunilor Unite și ai fiecărei industrii din lume.
Aceste familii nu și-au pierdut niciodată puterea, dar, din cauza creșterii populației mondiale, au fost forțate să se ascundă în
spatele unor companii de investiții precum Vanguard, ai căror acționari principali sunt fondurile
private și organizațiile caritabile ale acestor familii.
Acestea sunt legătura dintre mediul de afaceri, cel politic și mass-media, ceea ce duce la conflicte de interese considerabile.
Cu toate acestea, la prima vedere, acest lucru nu este prea vizibil.
Organizațiile nonprofit, cunoscute și sub numele de fundații, sunt organizații care se bazează pe donații și
nu trebuie să publice de la cine primesc aceste donații.
Ei pot investi acești bani în orice doresc și nu trebuie să plătească impozit pe profit, atâta timp cât profiturile
sunt reinvestite în alte proiecte în care sunt implicați.
Organizațiile nonprofit pot transfera sute de miliarde de dolari de la investitori nevăzuți.
Conform unui raport al guvernului australian, organizațiile non-profit sunt, prin urmare, ideale pentru finanțarea
grupurilor teroriste și spălarea unor sume mari de bani.
Fundațiile și fondurile familiilor de la vârful ierarhiei 1% se ascund cât mai mult posibil în spatele scenei.
Cu toate acestea, pentru cazurile de mare vizibilitate și care atrag atenția, se apelează la fundațiile
familiilor filantropice care sunt mai jos în clasament, dar care sunt, de asemenea, foarte bogate.
Acestea sunt Fundația Bill & Melinda Gates, Fundația pentru o Societate Deschisă a controversatului
multimiliardar George Soros și Fundația Clinton.
O scurtă introducere pentru a vă da o idee despre dimensiunea acestor fundații.
Potrivit site-ului oficial al Forumului Economic Mondial, Fundația Gates este cel mai mare donator al
Organizației Mondiale a Sănătății, după ce președintele Donald Trump a oprit finanțarea SUA pentru OMS în 2020.
Acest lucru face din Fundația Gates una dintre cele mai influente organizații din lume în
toate domeniile legate de sănătatea noastră.
Fundația Gates are un parteneriat strâns cu cele mai mari 16 companii farmaceutice din lume, inclusiv Pfizer,
AstraZeneca, Johnson & Johnson, BioNTech și Bayer, și tocmai am văzut cine deține cele mai multe acțiuni în aceste companii.
Bill Gates nu a fost deloc un tocilar sărac care a devenit unul dintre cei mai bogați oameni din lume, ci a
provenit dintr-o familie filantropică care, ca și el, a lucrat pentru elita absolută.
Bill este fondatorul Microsoft, care este deținut de BlackRock, Vanguard și, până de curând, Berkshire Hathaway.
Cred că următorul subiect ar trebui să înceapă cu o întrebare.
O persoană oarecare ca mine, cu foarte puțină experiență în editarea video, folosind un laptop vechi, poate demonstra în
mod obiectiv în 20 de minute că doar două companii dețin un monopol total asupra tuturor sectoarelor industriale din lume.
Acest lucru ridică întrebarea evidentă: de ce nu este nimic din toate acestea raportat în mass-media?
Obținem din nou acest răspuns din Wikipedia.
Aproximativ 90 % din mass-media internaționale sunt deținute de nouă conglomerate media.
Companiile deținute de aceste conglomerate media sunt prea numeroase pentru a fi enumerate.
După cum era de așteptat, cei mai mari acționari sunt Vanguard și BlackRock.
Aș putea continua ore în șir și să arăt că în aproape fiecare țară din lume, mass-media locală se află în mâinile acestor
tipuri de conglomerate, care, la rândul lor, sunt deținute de investitorii noștri instituționali sau
de familii de elită extrem de bogate și puternice.
În Regatul Unit, de exemplu, aproape toate ziarele și revistele populare sunt deținute de Daily Mail Group, Reach și News Corp.
În Țările de Jos, întreaga mass-media este în mâinile "de Persgroep", Mediahuis și Bertelsmann.
Iar în Germania, întreaga mass-media este controlată fie de guvernul german, fie de ProSiebenSat1, Axel
Springer și, din nou, Bertelsmann, care este, de asemenea, un conglomerat de dimensiuni fără precedent.
Bertelsmann nu este doar compania mamă a celui mai mare editor de carte din lume, Penguin Random House, și proprietarul și
fondatorul BMG Music, ci controlează, de asemenea, o mare parte din mass-media europeană prin filiala sa RTL, o
companie cu 67 de canale de televiziune, zece platforme de streaming și 38 de posturi de radio.
În plus față de RTL, Bertelsmann deține, de asemenea, o mare parte din mass-media principale din Franța și, împreună cu Media
Set, puternicul conglomerat italian al fostului președinte Berlusconi, care controlează cea mai mare parte a
mass-media principale din Italia, deține, de asemenea, toate canalele de televiziune spaniole populare.
Diversele mijloace de informare în masă nu produc ele însele știrile, ci utilizează informații și imagini de la
agenții de presă precum Reuters, ANP olandeză și AFP franceză.
Aceste organizații nu sunt deloc independente.
Principalii jurnaliști și redactori care lucrează pentru mass-media noastre sau pentru aceste agenții de
presă sunt asociați cu organizații jurnalistice importante, cum ar fi Centrul European de Jurnalism.
Centrul European de Jurnalism este unul dintre cei mai mari finanțatori de proiecte legate de mass-media din Europa.
Pentru analize și opinii jurnalistice, toate marile media din lume folosesc Project
Syndicate, cea mai puternică organizație din domeniu.
Acesta furnizează cele mai importante 506 mijloace de informare în masă din 156 de țări.
Project Syndicate și o organizație precum Centrul European de Jurnalism, împreună cu agențiile de știri, reprezintă
legătura dintre diferitele mass-media din întreaga lume.
Atunci când prezentatorii de știri citesc știrile de la telepromoterii lor, există șanse mari ca
textul să provină de la una dintre aceste organizații.
Ca urmare, acoperirea mediatică globală este adesea sincronizată.
Să vedem care sunt organizațiile care, împreună cu agențiile de presă, produc știrile noastre.
La Project Syndicate sunt prezente Fundația Bill & Melinda Gates, Fundația pentru o
Societate Deschisă și Centrul European de Jurnalism.
Apoi chiar Centrul European de Jurnalism.
Aici, de asemenea, vedem Fundația Gates și Fundația pentru o Societate Deschisă, care, de asemenea, primesc donații mari de
la Facebook, Google, Ministerul olandez al Educației, Culturii și Științei și Ministerul olandez al Afacerilor Externe.
Organizațiile din centrul fluxului nostru de informații sunt finanțate de organizațiile non-profit ale
aceleiași elite care controlează întreaga mass-media.
Cu toate acestea, o parte din impozitele noastre ajung și la aceste organizații.
Elita, care controlează fiecare aspect al vieții noastre, până la informațiile pe care le primim, depinde de o colaborare
inimaginabil de coordonată pentru a conecta toate industriile diferite de pe Pământ pentru a se
asigura că toate lucrează în interesul elitei.
Acest lucru se întâmplă la Forumul Economic Mondial, una dintre cele mai importante organizații din lume.
La reuniunea sa anuală de la Davos, directorii executivi ai celor mai mari companii din lume se întâlnesc cu șefi
de stat, politicieni și alte persoane și organizații influente, precum UNICEF și Greenpeace.
Din Consiliul de administrație al WEF fac parte fostul vicepreședinte al SUA și "guru al schimbărilor climatice" Al
Gore, CEO-ul BlackRock Larry Fink, președintele Băncii Centrale Europene Christine Lagarde, directorul CERN Fabiola Gianotti,
regina Iordaniei, directorul Comitetului Internațional al Crucii Roșii Peter Maurer și mulți alți
politicieni și CEO ai celor mai influente companii din lume.
Wikipedia raportează următoarele:
"Potrivit criticilor, WEF este un forum economic în care cele mai bogate companii pot negocia
acorduri cu alte companii sau cu politicieni.
Pentru mulți dintre participanți, scopul WEF este mai degrabă câștigul personal decât rezolvarea problemelor globale."
Faptul că acești critici ai WEF au dreptate devine rapid clar atunci când ne uităm la cine sunt cei mai importanți
parteneri, care reprezintă aproape 71% din bugetul WEF.
Acestea sunt BlackRock, The Open Society Foundations, The Bill & Melinda Gates Foundation și multe alte companii mari ale căror
acțiuni Vanguard și BlackRock le dețin direct sau indirect.
Președintele și fondatorul WEF este Klaus Schwab, un profesor și om de afaceri german.
În cartea sa "The Great Reset", el descrie în detaliu planurile organizației sale.
Potrivit lui Schwab, vechea noastră societate ar trebui înlocuită cu una nouă, în care țările își cedează suveranitatea unui guvern
mondial atotcuprinzător, în care oamenii nu dețin nimic, ci lucrează pentru stat și primesc în schimb
locuință, asistență medicală și toate celelalte nevoi de bază.
Probabil ați auzit multe despre Noua Ordine Mondială.
Mass-media ar vrea să ne facă să credem că acesta este un subiect pentru teoreticienii conspirației, chiar dacă
președinți precum George Bush Senior, Nelson Mandela și Bill Clinton vorbesc despre asta de generații întregi.
Aceste personalități importante, care, în afară de Mandela, au făcut parte din vârful elitei în timpul vieții lor, nu
sunt singurele care visează la un guvern mondial atotputernic.
În 2015, ONU a prezentat controversata Agendă 2030, care este aproape identică cu Marea Resetare a lui Klaus Schwab.
În propriile lor cuvinte, ONU și Schwab doresc să se asigure că nu mai există sărăcie,
foamete, poluare și boli pe planetă până în 2030.
Pare un plan bun până când citești literele mici.
Ideea este că Agenda 2030 ar trebui să fie plătită de noi, cetățenii.
Și, la fel cum ni se cere acum să renunțăm la drepturile noastre fundamentale în favoarea sănătății
publice, ni se va cere să renunțăm la prosperitatea noastră în favoarea combaterii sărăciei.
Acestea nu sunt teorii ale conspirației. Puteți citi singuri pe site-ul oficial.
Pe scurt, totul se reduce la acest lucru:
ONU vrea să ia banii din impozitele tuturor țărilor occidentale și să îi dea mega-corporațiilor elitei,
care vor fi apoi însărcinate cu reconstruirea societății.
Este nevoie de un guvern mondial pentru acest proiect uriaș, spune ONU, și același ONU și-a
stabilit sarcina de a fi acest guvern mondial.
La fel ca Schwab, ONU consideră că o pandemie este oportunitatea perfectă de a accelera punerea în aplicare a Agendei 2030.
Este îngrijorător faptul că WEF și ONU recunosc deschis că văd pandemiile și alte dezastre ca pe o oportunitate de a transforma
societatea, mai ales că am văzut că elita are toate mijloacele la dispoziție pentru a ne face să
credem că există o pandemie și chiar pentru a crea una.
Elitele nu au absolut nicio intenție de a-și împărți bogăția cu noi.
De fapt, ei sunt sinceri în ceea ce privește planurile lor de a ne lua până la ultimul strop.
Dar, deocamdată, poate că veți înțelege printr-o logică simplă că o nouă ordine mondială sau un guvern mondial atotcuprinzător
este singura modalitate prin care o mică elită își poate menține puterea asupra unei populații mondiale în continuă creștere.
Companii precum BlackRock și Vanguard nu beneficiază de frontiere naționale, taxe de import și diversitate reală.
Numai prin frică și prin manipularea mass-media își pot menține influența asupra noastră.
Elitele nu au nicio intenție de a ne vindeca de nenumăratele boli pe care le-am contractat
din cauza alimentelor toxice pe care le produc.
Și de poluarea mediului pe care a provocat-o.
Pentru că dacă nu ne-am îmbolnăvi, întreaga industrie farmaceutică s-ar prăbuși.
"Nimic nu se vinde mai bine decât frica" este motto-ul virologilor de top precum Mark van Ranst.
Sper că pot ajunge la tine cu acest videoclip pentru a reduce distanța din ce în ce mai mare dintre noi.
Numai dacă suntem divizați, elita își poate păstra puterea asupra noastră.
Cea mai mare teamă a elitei este că ne vom da seama ce se întâmplă cu adevărat pe Pământ.
Și singurul mod în care elita crede că poate preveni acest lucru este prin cenzură.
Prevenirea contactului uman.
Defăimarea constantă a adversarilor politici sau a disidenților.
Și utilizarea forței brute.
Planurile elitei sunt clare, la fel ca și modul nemilos în care intenționează să le pună în aplicare.
Dacă vom permite ca acest lucru să se întâmple, o nouă societate va apărea din cenușa a ceea ce am cunoscut odată.
O nouă societate în care nu vom deține nimic, nici măcar propria noastră casă.
Elita vrea să se asigure că, până în 2030, tot ceea ce dețineți acum le va aparține.
Acest lucru necesită o criză economică devastatoare.
Clasa de mijloc, care este coloana vertebrală a societății, este atacată prima.
Antreprenorii sunt obligați să își asume datorii uriașe, ceea ce îi determină în cele din urmă să își piardă toate bunurile.
După aceea, lucrurile se vor dezvolta rapid.
Băncile se vor prăbuși, banii lichizi vor înceta să mai existe, iar singura modalitate de a evita foametea va fi să accepți
sprijinul statului, care va fi legat de diverse condiții, cum ar fi un certificat de
vaccinare și renunțarea la toate bunurile private.
Întrucât antreprenorii sunt primii care cad, mulți alții nu vor resimți criza imediat.
Oamenii rămân divizați între ei până când este prea târziu.
Acesta nu este un scenariu apocaliptic pe care l-am inventat eu.
Aceasta este pur și simplu Marea Resetare, Noua Ordine Mondială care a fost pregătită de multe generații și
testată pe scară largă în fiecare dictatură comunistă din lume.
Dar acest lucru poate merge, de asemenea, într-o direcție diferită și, în loc de o Mare Resetare, putem aduce o Mare
Trezire și putem crea o lume în care nimeni nu trebuie să sufere de foame și în care putem trăi în
libertate unii cu alții și cu natura într-un mod durabil.
Acesta nu este un vis idealist.
Întotdeauna au existat forțe care au încercat să distrugă puterea elitei, dar până de curând mijloacele noastre
de comunicare au fost întotdeauna insuficiente pentru a pune în mișcare o rețea de masă.
Elitele ne-au ținut întotdeauna în ignoranță cu privire la descoperirile unor genii precum Tesla, care era
foarte avansat în domeniul energiei curate și gratuite.
Sau Dr. Rife, care a folosit undele radio pentru a vindeca cel puțin 16 pacienți cu cancer în fază terminală
înainte de a muri, ca și Tesla, în circumstanțe suspecte.
Sau Henry Ford, care a produs în 1941 o mașină din bioplastic care s-a dovedit a fi mai rezistentă decât oțelul.
Elitele ne-au ascuns nenumărate astfel de tehnologii, deoarece acestea reprezintă o amenințare
la adresa monopolurilor lor în toate industriile.
Erau tehnologii care ne-ar fi oferit libertate și ar fi pus în pericol puterea elitelor, care se
bazează pe frica și dependența noastră de produsele lor.
Acestea nu sunt teorii ale conspirației, ci fapte.
Ceea ce vreau să spun este că o lume cu noi posibilități se deschide pentru noi toți, unde nu există
sărăcie, poluare, boli sau război și unde guvernele lucrează pentru binele oamenilor și nu invers.
Nenumărate boli care generează sute de miliarde de dolari pentru industria farmaceutică vor fi vindecate.
Nimeni nu trebuie să muncească pe brânci pentru a duce o viață demnă.
Oamenii nu vor mai trăi cu teama minciunilor din mass-media, industria farmaceutică, lobby-urile climatice și politicieni.
Toate acestea se întrevăd la orizont, dar mai întâi trebuie să trecem prin furtună și să recunoaștem
care este adevărata problemă din societatea noastră.
Aici începe călătoria noastră, și va fi o călătorie dificilă, dar o vom face împreună și
ne vom ajuta reciproc atunci când vom cădea.
Nu ne va fi frică. Noi suntem cei 99%.