Mnogi ljudi samo kopiraju iz dpa, riječ po riječ.
Onda vidiš u novinama da su sada svugdje isti članci.
službeno je spomenuto u jednom intervjuu da živimo u dobu zatupljivanja masovnih medija a Gustave Le Bon je
napisao "Psihologiju mase" prije više od 130 godina.
Sadrži sve što trebate znati o tome kako manipulirati masama.
u suštini živiš kao rob, samo ne shvaćaš da si zapravo okružen ogradom.
Drugi ljudi postave ogradu za tebe i kažu ti da svakih četiri godine imaš priliku odabrati boju ograde.
Moj omiljeni izraz je zapravo: Oni koji gledaju manje televizije vide jasnije.
Oni u to vjeruju. Kao neka vrsta ideologije. Komunistička ideologija je ispravna, sve ostalo zanemaruju.
U medijima ih ima napretek.
Dobit ćeš žmarce kad vidiš kako to ljudi tamo doživljavaju.
I zaista bismo svi trebali stajati zajedno u ovom teškom trenutku.
Da, dragi gledatelji, Heiko Schrang, tko ga ne poznaje?
On je autor bestselera, izdavač knjiga, govornik na 15. AZK-u, ima YouTube kanal s impresivnih 170.000
pratitelja i, kao osoba koja voli mir, jedan je od najistaknutijih predstavnika obrazovne scene.
Dobrodošao na Kla.TV, dragi Heiko, sjajno je što si ovdje.
Bok, dragi Mathias. Hvala ti što si me ugostio, i naravno, sve najbolje gledateljima. Puno ti hvala.
Dragi Heiko, napisao si knjigu, a tvoja nova knjiga zove se "Milijumsko laži".
U njemu se baviš osjetljivim temama i istražuješ ih s impresivnom dubinom.
Ipak, vrlo je lako za čitanje i zaista privlači čitatelja.
Knjiga je napisana nakon pandemije koronavirusa. Je li vas ovo razdoblje inspiriralo da
napišete knjigu? Ili je postojao neki drugi razlog?
Ne baš, nije toliko novo.
Knjiga je objavljena prije nešto manje od godinu dana, dakle zapravo dugo nakon korone.
Corona je 2020/2021 – imamo li s njom vezu?
Ali je vaše pitanje i dalje opravdano.
Na kraju je zapravo postojao samo jedan razlog:
Iskopao sam svoje stare knjige, u ovom slučaju "Laž stoljeća".
Htio sam pregledati stare izvore i užasnuo sam se kad sam otkrio da većina njih više ne postoji na internetu.
Smatrao sam to vrlo uznemirujućim, jer je to ludilo.
To znači da sada postoji golema uniformnost tamo, putem Googlea, a sada se nastavlja s ChatGPT-om.
Pa sam pomislio da ako nastave brisati sve, ostat će samo jedna istina: ona iz Ministarstva istine, slično Orwellovoj "1984."
I onda sam pomislio, ne može biti ovako.
Pa sam pomislio, u redu, na kraju ćeš napisati još jednu knjigu za buduće naraštaje.
Jer vjerujem da se oni sve više kreću u tom smjeru, s umjetnom inteligencijom, da imate samo unaprijed određeno mišljenje,
koje je – po volji onih na vlasti – nametnuto narativom.
Imam i djecu i, po mom mišljenju, imam odgovornost ne samo prema svojoj djeci, unucima i drugim ljudima, pa
se može reći: U redu, evo referentnog djela – pročitali ste ga – neku vrstu enciklopedije.
Obrazložit ćemo nekoliko tema.
Tamo možete pronaći sve, kako su počeli svi ratovi: tko je stajao iza njih, navedena su imena i prezimena,
atentat na Kennedyja, koronavirus – što se tamo dogodilo?
Mislim, to je već zastarjelo, moja knjiga (...).
Prije sam zapisivao stvari koje su sada sve izašle.
U međuvremenu jedna bomba za drugom eksplodira.
I tako se zapravo dogodilo da sam rekao: u redu, ovo je pratitelj svih tema.
Pa, mislim da ne trebam pisati ništa više, jer je sve sada napisano.
A ako to do sada niste shvatili, nemojte krivo shvatiti – više im ne možete pomoći.
Doista ste se bavili velikim brojem različitih tema i dubinski ih istražili.
U ovom razgovoru sada bih se želio malo usredotočiti na temu medija.
Također ste se u članku osvrnuli na medije, ali i više puta tijekom knjige.
Mnogi ljudi pretpostavljaju da masovni mediji pružaju širok raspon mišljenja i da
svatko negdje može oblikovati vlastito mišljenje.
U vašoj knjizi, međutim, slikate donekle drugačiju sliku medija.
Pa što ti je problem s masovnim medijima?
Po mom mišljenju, ovo nije novi problem; uvijek je postojao.
Ako malo istražite povijest ovoga, otkrit ćete da je Edward Bernays – gledateljima mogu samo preporučiti Eddieja
Bernaysa – prije više od 100 godina napisao knjigu "Propaganda".
Ovaj čovjek je zapravo onaj koji je osnovao agencije za odnose s javnošću (...) on je onima
na vlasti dao mehanizme za manipulaciju ljudima.
Rekao bih da se, bilo da je riječ o Adolfu Hitleru ili drugima, te stvari i danas koriste. Drugim riječima, to nije ništa novo.
Naravno, stječeš dojam da si u DDR-u imao dva kanala, DDR1 i DDR2. A moja generacija se također
sjeća vremena kad je bilo samo nekoliko kanala.
Godine 1987. pojavila se privatna televizija: Sat.1, RTL i slično.
Ranije je postojao samo ograničen broj televizijskih kanala.
I na kraju su se pojavile stotine kanala.
Ljudi su rekli: "Hej, sada zaista možemo dobiti sveobuhvatne i neovisne informacije."
Često sam to dovodio u pitanje, čak i prije više od 20 godina, jer sam primijetio da su se, kad su u pitanju bili ključni
izvještaji – to jest, kad je riječ o bitnim pitanjima, bilo da je riječ o Drugom zaljevskom ratu 2003. ili čak o
Prvom zaljevskom ratu 1991. – isti snimci pojavljivali posvuda.
U svakom slučaju, gledaš CNN, vidiš iste slike u dnevnim vijestima, vidiš iste slike i na drugim kanalima.
Samo je televizijski voditelj izgledao drugačije, ali poruka je svugdje bila ista.
Čak i tada sam se pitao: Kako je to moguće?
Jer kad je sve tako neovisno i svatko ti prodaje: "Imamo svoje reportere i oni sada idu ovamo i onamo" (...).
Ali kad je riječ o ključnim pitanjima, zapravo je postojalo samo jedno odlučujuće mišljenje.
Po mom mišljenju, sada je gore nego ikad.
Odgovorili ste na to rekavši: Uopće nije važno jesu li tisuće kanala ili ne.
Postoje samo četiri novinske agencije, kao što ste spomenuli: AP, Associated Press, zatim AFP i Reuters, sve su dobro poznate.
Reuters ima gotovo 150 godina, samo zamislite, a tu je i dpa, Njemačka novinska agencija.
Zainteresirani gledatelji – trebali biste obratiti pažnju na ovo – često u Njemačkoj vidite: dpa –
otisnuto sitnim slovima – dpa, dpa, dpa izvještaj.
To znači da oni daju ono što treba donijeti.
Mnogi ljudi samo kopiraju dpa, riječ po riječ.
Onda vidiš u novinama da su sada svugdje isti članci.
Da, dakle, za gledatelje još jednom, upravo ste govorili o velikoj raznolikosti medija, a sada kažete da ti raznoliki mediji
– kako se na prvi pogled čini, jer postoji toliko različitih formata – zapravo samo kopiraju od tih
četiriju agencija, ili većinom kopiraju od njih, zar ne?
Da, to je pametno. Dopustite da to kažem ovako: kao što sam rekao, obično ne želim poricati da u
standardnim izvještajima može biti nekoliko regionalnih varijacija, to bi vrlo lako moglo biti slučaj.
Ali na kraju krajeva, moraš to zamisliti ovako: velika dvorana, a u dvorani je relativno mračno, i u jednom kutu su
svi reflektori usmjereni na taj kut, i u tom kutu, na primjer, nalazi se rat u Ukrajini ili Gazi.
Svi gledaju samo ovaj kut, svi izvještavaju samo o ovom kutu, ali u istoj teretani, u drugim zemljama, primjerice u
Jemenu, i drugdje, također ima ratova, također ima masovnih ubojstava, ali o njima se ne izvještava, kao da ne postoje.
Sadašnje, samo sadašnje, čak ni ne govorim o povijesnim stvarima.
Ako pretpostavimo da je rat u Ukrajini započeo 2014. godine, to je dobro poznato.
A kad uzmete u obzir da je jedan od najvećih novinara, kojeg također citiram u svojoj knjizi i kojem se iznimno divim, Peter
Scholl-Latour, koji je nažalost preminuo 2014. godine, službeno u jednom intervjuu spomenuo da živimo u dobu gluposti
masovnih medija; to je bilo osobito očito nakon rata u Ukrajini.
Tako je bilo tada. Prikazivane su lažne slike. Na primjer, nTV je objavio veliki naslov da konvoji tenkova marširaju ili prelaze
u Ukrajinu, ali to je zapravo bila fotografija iz 2008. godine.
Snimljeno je na Kavkazu, bila je to ruska vojna vježba, pa je jednostavno pogrešno izviješteno.
Ali naravno, ljudi su mislili: "Oh, Rusi će tamo ući s tenkovima", ali oni to nikada nisu učinili!
To je samo jedan primjer. I tako se stalno nastavlja.
Tada je također bilo legendarno kad su u Berlinu rekli: "Oh, sada moramo formirati ljudski lanac za siromašne
izbjeglice" – koji su potom stigli preko Sirije 2015. – i to je također bilo legendarno.
Zatim su prosvjedovali po Berlinu, držeći se za ruke i držeći svijeće za siromašne izbjeglice.
Tada je otkriveno da ondje nije bilo 50.000 ljudi, kako je bilo izviješteno, nego samo
5.000, a to nije bilo dovoljno za ljudski lanac.
Dakle, uzeli su snimke iz 2003., drugog rata u Ukrajini, kada su se održavale masovne demonstracije i stotine
tisuća ljudi izašlo na ulice – jednostavno su ih spojili.
Onda saznaš i oni kažu: "Nažalost, slučajno smo izvukli pogrešnu sliku iz arhive dpa."
Sada rade istu stvar s Trumpom, zbog BBC-a zbog kojeg ga tuži. I tako unedogled.
Jedino što je važno jest da postoji nekoliko agencija koje bi gledatelji trebali zapamtiti ili slobodno istražiti.
I to je pametno, jer to vrlo malo ljudi zna, ali svi dijele isto mišljenje.
Hoćete li ih moći ponovno pronaći, to je druga priča, s Bilderbergerima i svim polutajnim
organizacijama u kojima sjede i raspravljaju o svojoj agendi.
To je teorija zavjere, naravno, Mathias, znaš.
Apsolutno, nema nikakve sumnje. Stavimo to u navodnike, da, točno.
U svojoj knjizi također pišete da uključujete citat Jörga Haidera:
Tko definira pojmove, kontrolira razmišljanje – važna pitanja postaju politički tabu, a neistine se uzdižu u dogmu.
Da, kako u praksi funkcionira ovo psihološko ratovanje, kako ga vi nazivate, ili imate li neke konkretne primjere iz aktualnih
svjetskih događaja, iz onoga što se upravo sada događa?
Da, iskreno, mogu reći nekoliko stvari, ali moram reći da me više ne zanima što gledatelji žele
čuti, ali takav je to život kad si u tome toliko dugo.
Uvijek govorimo o priznavanju, ali zašto mijenjati?
Uvijek ostaješ u carstvu prepoznavanja, uvijek prepoznajući, jer ćeš se u nekom trenutku poludjeti,
jer sljedeća poruka, sljedeća, sljedeća, sljedeća...
Zato što je laž, moraš zamisliti, toliko velika, prilično zastrašujuća za mene, da ljudi slijede te laži.
Dakle, na primjer, ako čujete u medijima da se, prema Ministarstvu obrane, dogodilo ovo i ono.
Uvijek znaš da su oni iza toga, ili da su obavještajni izvještaji rekli ovo i ono.
Dakle, to znači da bismo to mogli shvatiti, budući da oni rade relativno usko zajedno i sva ta terminologija...
Zato je sada dosadno, bilo da je riječ samo o pojmu "bijesni građanin", koji prije nije postojao, "Reich-građanin", umjetno
stvorenom terminu za klevetanje ljudi, ili "desničarska ezoterija", kojom me također
nazivaju, a koja također nikada prije nije postojala.
Trebalo bi da nabaviš rječnik, stvarno je zanimljiv.
Jednom sam održao predavanje o terminologiji, mislim da je to bilo kod vas, na AZK-u. To je bilo
davno, a ti pojmovi tamo čak ni nisu spomenuti.
"Pobunjenici", ah, pobunjenici – pobunjenici su neka vrsta Indijanaca. Oni su pametni, kažu: "kako bi se izbjegla humanitarna
katastrofa" – to zvuči dobro – "mirovne snage" moraju ...
Ovo su sve riječi koje su stvorene da se prenose u glavnim medijima, koji više-manje pripadaju nekolicini agencija.
Spavajuće ovce su na kraju bombardirane pojmovima poput "mirovnih snaga" koje moraju otići u zemlju X ili Y,
moraju otići tamo da bi se borile za demokraciju i slobodu.
Usput, izraz "kolateralna šteta" je, na primjer, skovan tijekom rata na Kosovu 1999. godine i prije toga nije postojao.
Tijekom Vijetnamskog rata nije bilo kolateralne štete. Vidjeli ste snimke napalm bombi koje su padale, i to su
legendarno tužne slike: mala djeca čija koža praktički gori poput gela na njihovim tijelima.
Pa su si rekli: u redu, naučili smo lekciju, više ne smijemo raditi takve stvari, sada moramo napraviti nešto
poput videoigre... dron leti, onda se nešto pojavi, i onda im kažemo: pa, bilo je i "sporedne štete".
Jednostavno rečeno, civili, žene, djeca i tako dalje se ubijaju.
I tako to uvijek ide: potpuna distorzija, "desničarska ekstremistička" stranka i ona koja
je s njom u kontaktu, pa je to samo kleveta.
Jer svaka riječ, vrlo duhovno, svaka riječ ima vibraciju.
Ako sada kažem, dragi Mathias, ti si divan čovjek, ili te volim, ili kažem, mrzim te, Mathias.
Oh, riječi mogu ubiti, da tako kažem. Svaka riječ ima obrazac vibracija, oni to vrlo dobro znaju.
I zato odbijam preuzeti te stvari.
Zato nećete vidjeti nijedan video od mene u kojem spominjem riječ "Schwurbler" ni jednom.
Za mene je to najsmješnija stvar ikad, jer ta riječ prije nije postojala.
Kao što mnogi ljudi papagajski ponavljaju, oni su, moraš zamisliti, poput majmuna koji također sve kopira.
Ne kažem da su svi ljudi takvi, ne među vama, naravno da postoje slobodni mislioci.
Nažalost, takve su mase; prihvate to, a Gustave Le Bon je prije više od 130 godina napisao "Psihologiju masa".
Kaže ti sve što trebaš znati o tome kako manipulirati masama. Ali nekako uvijek djeluje.
Da, naravno da ste na potpuno drugoj razini jer ste temu proučili iznimno detaljno.
Mogu dobro zamisliti da si stvarno već dosta tih pojmova.
Ali mislim da je važno, također za gledatelja, razumjeti kako nešto ovako funkcionira kad imamo
četiri agencije koje namjerno raspršuju određene riječi.
Također klevetaju ljude nazivajući ih teoretičarima zavjera, desničarskim ekstremistima, ezoteristima,
kao što ste upravo rekli, sektarijima ili čime god. Postoji toliko negativnih izraza.
Uzmimo Björna Höckea kao primjer. Moram odmah reći da me AfD ne zanima posebno.
Ali onda bi rekli: Björn Höcke, koji ima kaznenu evidenciju i kojeg se s pravom može
nazvati fašistom, danas je učinio ovo i ono.
Ali nikada nećete čuti nikoga da kaže: "Sada će govor održati žena koja je djelomično odgovorna za nekoliko
ratova, koja je počinila lažno svjedočenje, koja je učinila ovo, ono i ono..." Sada dolazi Angela Merkel.
Dakle, nikada nećete čuti nijednog drugog političara, bilo da je iz Stranke zelenih ili s ljevice, da kaže da ćete dobiti
rezoluciju, na primjer Lars Klingbeil, bivši antifašist, Lars Klingbeil, sada ministar vanjskih
poslova, ili što je on, ministar za gospodarska pitanja?
On ti sada govori. Nećeš to čuti.
Nećete čuti: bivši zaposlenik BlackRocka, bivši član upravnog odbora Atlantikbrückea, koji je prekršio svoju
riječ dva dana nakon što je položio prisegu kao kancelar, sada vam se obraća, Friedrich Merz.
To se ne događa. Ali svi ostali, bilo da je to ja – ako upišete moje ime – desničarski
ekstremist, desničarski ideolog, svugdje dobijete etiketu.
Baš kao u robnim kućama: sniženo! Smanjuju tebe, smanjuju i tebe. Žele to učiniti.
I zato je važno da svi mi prepoznamo ovaj obrazac koji se tamo događa.
Da, oni vas umanjuju. S druge strane, oni također vrlo intenzivno cenzuriraju.
To znači da potpuno nestaješ sa svojim mišljenjem.
Postoji vrlo snažna cenzura. Programi se namjerno gurnu u pozadinu i ne mogu se pronaći.
Jednom si na SchrangTV-u rekao da je jedna stvar zbog koje treba odati priznanje Orwella to što je umanjio važnost stvari.
To je jedna od tvojih omiljenih izreka, zar ne?
Da, to je točno. On je to stvarno učinio.
Kad bih sada vidio Georgea, rekao bih: George, stvarno si to podcijenio.
Vjerojatno bi rekao: "To je istina."
Slično Sarrazinu. On je stvarno umanjio stvari kad je rekao: "Njemačka sama sebe ukida".
Da, to je ludo. Mislim, to je ludo. Ako pogledate sve teme koje obrađujete u svojoj knjizi, a njih je zaista mnogo.
Imamo cijelu ratnu ekonomiju, sada imamo globalnu ekonomiju, također imamo farmaceutsku industriju, toliko različitih tema.
U suštini, nijedno od ovih područja ne bi bilo održivo da su masovni mediji slobodni i neovisni, zar ne?
… "Posebna imovina" – mnogi ljudi to još uvijek imaju na umu, što je važno.
Dugovi nastaju i jednostavno se koristi izraz "poseban fond".
Dakle, kažeš da nam za rat sada treba 2 bilijuna funti u posebnim sredstvima.
Merz se ne samo rano ustane i kaže: "Stvorit ću novu riječ." Razumiješ li?
To nije ništa više od kazališne predstave, poput glumaca koji glume ulogu.
I upravo je to točka u kojoj ljudi ne razumiju i kažu: ne, to je zavjera.
On to neće shvatiti. Postoje druge agencije koje o tome razmišljaju cijeli dan: koju riječ bismo ponovno
upotrijebili – pa, "poseban fond" zvuči puno bolje.
I tako se to stalno nastavlja, moram to spomenuti jer se to stalno ponavlja, potpuna distorzija u svim područjima.
Da, vjerojatno također mislite na PR odjele koji su posebno uspostavljeni da stvaraju te riječi,
da iznesu cijelu stvar, da oblikuju razmišljanje.
Tada je Sigmar Gabriel ... kad je počela izbjeglička kriza, bilo je prosvjeda u Hanauu – prvi put da su ljudi izašli na ulice.
U to vrijeme radilo se o zgradi Bauhausa koja je trebala biti pretvorena u prvi dom za izbjeglice.
Ljudi su samo demonstrirali. Onda je Sigmar Gabriel upotrijebio riječ "šljam".
Usput, ni tada nije postojao izraz "rabble"; on je stanovništvo nazivao rabbleom i nazivao ih "bijesnim građanima".
I "smeđi Istok" i svi ti slogani potječu iz istih agencija. Samo da znaš.
Da, sjajno.
I zato mi, iz naše perspektive, moramo odbiti i pomno paziti na naš jezik, jer je jezik vrlo precizan, a riječ "vijesti" prenosi
sve vrlo precizno, jer se "izvještava". Zato se to zove vijesti.
Da, nevjerojatno je! Dakle, Heiko, vratimo se ukratko na poantu, ali i na pitanje koje je upravo postavljeno: ako ponovno
pogledamo sva ova područja – ratnu ekonomiju, planiranu pandemiju tu i tamo i farmaceutsku industriju – da imamo
slobodne medije, bi li išta od toga još uvijek bilo moguće?
Ako bi ljudi išli u rat u tim ludim sukobima, bismo li dopustili da nas pandemije negdje tamo zastraše ili čak impresioniraju?
Dobro pitanje. Jednostavno rečeno, ne bi bilo tako, ali ja to i dalje ne vidim na taj način jer vjerujem
da se proces mora odvijati unutar sebe. To znači...
Ako si na kraju zadržan malen, ne vjeruješ u sebe i ne osnažuješ se, da tako kažemo, to jest ne daješ si moć da se
oslobodiš, jer nisi slobodan, u suštini živiš kao rob, samo ne shvaćaš da si na kraju okružen ogradom.
Drugi ljudi postave ogradu za tebe i kažu ti da svakih četiri godine imaš priliku odabrati boju ograde.
Kad shvatiš, kao što je Isus rekao, kao što su svi rekli, da si slobodan, da si neovisan o ovoj ogradi, da ti ona ne treba, onda
ti u konačnici ne trebaju ni mediji, jer bez obzira na medije, u sebi imaš onaj tihi glas koji svako ljudsko biće ima,
tu intuiciju, taj božanski glas koji ti govori, gdje kažeš, čovječe, nešto nije u redu s ovim tipom, u redu?
Ali ako, po mom mišljenju, to nemate, uvijek vas se može manipulirati, jer su obje strane u nama.
Goethe je to također opisao: nemaš jednu stranu i drugu bez razloga, svjetlo i tamu, postoje ti simboli yina i yanga.
Dakle, ono što kažeš zvuči lijepo, postoje samo besplatni mediji, da, ali tko sada posjeduje medije?
Koja je namjera osobe koja snima program?
Koja je moja namjera s knjigom, zašto sam odlučio uključiti ove teme u "Laž tisućljeća", zašto druge teme nisu uključene?
Razumiješ li što mislim? Trebali bismo se osloboditi ovoga!
Zato je moj omiljeni izraz zapravo: Ako gledaš manje televizije, jasnije vidiš.
Zapravo bismo se trebali manje baviti tim pitanjima.
Zato sam to više puta rekao, a u našoj knjizi postoji i drugi dio koji se upravo bavi ovim pitanjem:
Polaritet, kako se možete osloboditi od ovih stvari, tko ste vi zapravo, što je smisao života?
Po mom mišljenju, ovo su zapravo važnija pitanja.
Razumijem te, naravno, imaš format programa koji se bavi tim pitanjima, ali ne bi se trebao zaglaviti na njima.
Dakle, da ukratko ponovno odgovorim na pitanje: teško mi je povjerovati da samo zato što sada
imamo besplatne medije živimo u slobodnom svijetu.
U redu, postoje određene teme.
Dakle, ako bi besplatni mediji sada prestali izvještavati, imali bismo ogroman problem, ali mislim da se svi slažemo oko toga.
Ako ne biste napisali ovakvu knjigu i ne bi bilo obrazovnih programa, imali bismo stvarni problem.
Trenutno gledamo program Lois Sasek "1024 svjedoka", o svim žrtvama ritualnog nasilja. Ovo je područje u
kojem provodimo opsežne istražne radove i dajemo glas ljudima koji inače ne bi imali glas.
Odlično obavljate posao. Da budemo pošteni, mora se reći da bez vas i drugih mnoge stvari nikada ne bi bile otkrivene.
Migracijski pakt, na primjer, bio je još jedno takvo pitanje.
O paktu o migraciji uopće nije bilo službenog izvještavanja.
Bila je to tada besplatna medijska kuća koja je o tome izvještavala.
Onda se pojavio Oliver Welke, koji ima tu "heute-show", i on bi me, na primjer, pljunuo po meni i još nekolicini.
Pa su opet iskrivili cijelu stvar.
To znači da su pomalo uplašeni, rekao bih, da se ljudi poput nas – protiv kojih se bori, i protiv vas, i protiv nas –
na kraju ipak probiju u ovaj mračni svijet, i zato si važan.
Da, i vi, svi mi zajedno, svi gledatelji koji su posvećeni ovome – i ranije ste spomenuli Isusa.
On je također rekao da će te istina osloboditi, i vjerujem da je to upravo poanta: samo
moraš ponovno poslušati taj unutarnji glas.
I ja imam taj dojam da te intuicija to uči, pa mi se opet jako svidjelo što duboko u
sebi zapravo znaš što je istina, a što nije.
Možda mogu prijeći na zaključak, ali u predgovoru vaše knjige Lisa Fitz je napisala – što mi je također bilo vrlo zanimljivo –
da je svaki novinar koji na sadržaj vaše knjige reagira s ogorčenjem, samodopadnošću ili čak
arogancijom ovime pozvan da pobliže pogleda pozadinu.
Vjerujete li osobno da još uvijek postoje novinari u glavnim medijima koji bi prihvatili ovo pozivanje?
Spomenuli ste ranije visoke agencije.
Ali to je zanemarivo, 0,00. Rekao bih ne, općenito govoreći.
Uvijek ima onih koji krše redove, a Eva Herman bila je jedna od njih.
Zar nema i drugih imena? Uwe Stein, na kojeg se možda kasnije vratimo, također je dio novog
projekta i više se ne pojavljuje u glavnom toku.
Pa, ima ih nekoliko, ali da budemo pošteni, većina je u potpunosti za.
Dakle, državni mediji su dio sustava. Nikada nisam želio to povjerovati; bio sam naivan prije mnogo godina.
Pomislio sam u sebi, nitko ne može biti toliko glup, sigurno su ih kupili – sigurno su ih kupili!
Mnogi me ljudi pitaju što sam primijetio, to je kao ideologija.
Pa baš kao i komunizam tada pod Maom Tse-tungom, Pol Potom, Staljinom ili u DDR-u, gdje su govorili
da 100 % podržava SED – ne, ne, oni doista postoje.
Oni u to vjeruju. Kao neka vrsta ideologije. Komunistička ideologija je ispravna stvar, sve ostalo zanemaruju.
U medijima ih ima hrpa, stvarno hrpa.
Da, ali kako je divno da u sebi nose i taj glas o kojem ste govorili.
Zapravo govorim o novinarima na najnižoj razini, koji možda jednostavno slijede naredbe,
slijede agencije, slijede svu terminologiju.
Ne misliš da je ostalo ikakve nade da će se probuditi ili razbuditi, ili da će prihvatiti ovaj poziv.
Sve što im mogu reći jest da o tome bolje razmisle što prije, nego prije.
Jer će vas AI ionako sve zamijeniti. To se već događa.
Preostalo je vrlo malo urednika, jer AI piše sve članke.
U nekom trenutku trebali bi napustiti brod koji tone – za razliku od mnogih koji još uvijek misle da su na
Titaniku i slave i raduju se. Ali on će uskoro potonuti!
Ovaj sustav je na kraju osuđen na propast, bez obzira na uključena područja.
Možete uzeti što god želite. Bilo da VW sada otpušta 35.000 ljudi kojima su svi lagali i izdali – pri čemu je SPD u to vrijeme
još bio suvlasnik VW-a u Donjoj Saskoj – možete uzeti sva ostala područja, možete uzeti pitanja izbjeglica i migracija...
Nema novca za Nijemce, za ceste, sve je u Berlinu!
Možete zauzeti sva područja. To je pozitivno, moram reći, jer se sve upravo sada pojavljuje.
Ili to prepoznam i kažem: "Više neću sudjelovati u ovome." Ili pomislim: "Nastavit ću
sudjelovati do kraja i dalje lagati i varati."
Karma, čvrsto vjerujem u nju. Ali u nekom trenutku karma će te sustići, brže nego ikad.
Po mom mišljenju, trenutno smo u razdoblju u kojem se te sile svjetla, ili ih nazovite
istinom, sve više otkrivaju. I to je dobra stvar.
To je dobro, točno. Možeš to vidjeti kod sve više i više ljudi.
Nevjerojatno je koliko je umrežavanje rašireno, koliko postoji formata i pokreta.
To je izvrsno. Dragi Heiko, puno ti hvala. To nam ulijeva nadu za budućnost.
Čuo sam da i ti uskoro izbacuješ novu knjigu.
Jesam li to dobro razumio? Možeš li o tome reći još nekoliko riječi?
Da, u konačnici se sve svodi na jednu stvar. Ne radi se o bilo kojoj knjizi, ali morate zamisliti da je slogan nakon
Drugog svjetskog rata bio "Nikad više rat". Nikad više rat!
Kad o tome razmislim, u takozvanom mirovnom pokretu ranih 1980-ih slogan je bio "ostvarimo mir bez oružja".
Iste osobe sada su vani i govore: "Mir se može postići samo oružjem."
To je potpuna orvelovska izopačenost.
To znači da se zapravo radi samo o jednoj stvari: rat ili mir.
Po mom mišljenju, živimo u apsolutno ludim vremenima, gdje je apsurdno da svaki dan – samo pogledajte vijesti – sada želimo...
pa, netko poput Jensa Spahna, koji je umiješan u afere s maskama i sve moguće druge stvari, nikada nije služio vojsku, a
sada nam govori da bismo mi u osnovi... moglo bi se uvesti neko obavezno pravilo, rekao bih oprezno... Rade na tome.
To znači da moramo govoriti o miru. Ne samo govoriti o miru, moramo ga živjeti.
A sada se mnogi ljudi okupili, tako to treba zamisliti.
I to nije nešto što možete lako objasniti; to je nezamislivo.
Projekt koji je, po mom mišljenju, jedan od najznačajnijih posljednjih deset godina: "Mir
napokon – 100 ličnosti" pokazuju moralnu hrabrost.
Ljudi koji ponekad imaju različita mišljenja, ali ipak, slijedeći primjer "We Are the World", tadašnjeg Band Aida, kada je Bob
Geldof okupio sva velika imena na stadionu Wembley – znate i sami – Queen, Davida Bowieja, svi su bili tamo,
Georgea Michaela, svi su bili tamo jer su imali cilj, radilo se o Etiopiji, prikupiti novac za nju.
A ovo se tiče mira. I uključene su poznate ličnosti, navest ću samo nekoliko od stotina: Sucharit Bhakdi, Philipp Hopp, Daniele
Ganser je tu, Markus Krall je tu, Kayvan Soufi-Siavash (Ken Jebsen), dr. Michael Nehls, Ulrike Guérot, prof. Max Otte, bivši
svjetski prvak u nogometu Thomas Berthold, Gerald Hüther, Ruediger Dahlke, Lisa Fitz, Marco Rima, Tom
Lausen, Andreas Popp, Marc Friedrich, Hans-Joachim Maaz, Jürgen Fliege, Uwe Steimle i mnogi drugi.
I to je uzbudljivo, jer smo rekli da su sasvim različiti ljudi povezali ljude.
Nemam s tim puno veze, samo je objavljeno u našem nakladničkom domu.
Ali mogu samo reći, to je tako veliko i mainstream se toga boji. Stvarno, stvarno se boji.
Jer ljudi uvijek žele dijeliti druge. Ovaj protiv onog.
Postoji netko tko je Židov, na primjer, i tko tamo piše objašnjavajući zašto bismo i
dalje trebali razgovarati s Palestincima.
Netko drugi, poznati urednik, čije ime neću spomenuti, koji je otpušten iz javnog emitiranja, također govori o ovom slučaju.
Liječnici, znanstvenici, ljudi s burze – znate nekoliko imena – svi su uključeni. Ovo je zaista o miru!
I zato je, po mom mišljenju, ovaj projekt nevjerojatno važan.
Svako tko ima djecu ili poznaje nekoga koga bi mogli pozvati u vojsku, trebao bi prvo pročitati ovu knjigu.
Dizaće ti se ježa kad vidiš kako ga tamo ljudi gledaju.
I zaista bismo svi trebali stajati zajedno u ovom teškom trenutku.
Ali, kao što sam rekao, neće biti dostupno do 28. studenog. Prije toga to je još uvijek tajna, koju
sada otkrivam ovdje. Nećete je pronaći nigdje drugdje.
Molimo pričekajte do 28. Dostupno u trgovini Macht-steuert-Wissen Verlag.
Ili vjerojatno također u drugim velikim trgovačkim lancima od prosinca, početkom prosinca.
Heiko, želim ti izraziti veliku zahvalnost što si odvojio vrijeme da nas povedeš na ovo
kratko putovanje, od problema do četiri agencije.
Mislim da ćemo ustrajati. Možemo nastaviti otkrivati stvari; proces buđenja više se ne može zaustaviti.
Hvala vam puno. Želim vam puno uspjeha u svemu što radite i puno energije u svemu!
Radujem se što ću te uskoro ponovno vidjeti.
Puno hvala vašem timu. Hvala vam što ste mi dopustili da budem ovdje – i vašim gledateljima. Sve najbolje!
Hvala – i vama.
Želimo znati što ljudi na ulici imaju reći o ovome. Koje je vaše osobno mišljenje o ovome? -
Pa, mogu se samo složiti s tobom.
Jeste li i vi siti manipuliranih mainstream izvještaja? Kla.TV – neovisna, besplatna i
necenzurirana! Pretplatite se sada besplatno!