Nakon dva impresivna dana ovdje na Alternativnom WEF-u u Pragu, Kla.TV sada prikazuje sažetak
najvažnijih trenutaka i najuzbudljivijih izjava. Pratite nas.
Pogrešno sam razumio skraćenicu A-WEF.
Uvijek sam mislio da je to alternativa Svjetskom ekonomskom forumu Georgea Sorosa.
U redu, već sam pripremio uvod za svoj govor.
Moji dragi prijatelji, moji cijenjeni neprijatelji Georgea Sorosa.
Dobro je i ugodno za nas što ste odabrali Prag, moj rodni grad, grad u kojem sam proveo cijeli
život, kao mjesto održavanja vaše konferencije.
S jedne strane, to pokazuje da je Prag u ovom trenutku pogodan za ovu priliku, što je znak
relativne slobode koja još uvijek postoji u našoj zemlji.
S druge strane, to pokazuje nešto drugo, nedostatak slobode u Njemačkoj, što smatram vrlo opasnim.
Ovo je zabrinjavajuće, ne samo za Nijemce, nego i za nas u Češkoj Republici.
Za nas je Njemačka oduvijek bila naš najvažniji, najznačajniji i najveći susjed kroz historiju.
Čak i ako nije uvijek najprijateljskiji.
U tom pogledu smatram da je vaša ideja da danas ovdje u Pragu potpišete zajedničku deklaraciju pod nazivom "Sve za mir"
pozitivna stvar – posebno s obzirom na ovogodišnja zbivanja u Njemačkoj nakon izbora i, po mom
mišljenju, Friedrich Merz i njegovo ratoborno raspoloženje.
Današnji događaj bi nam trebao pružiti nove i konkretne ideje koje možemo primijeniti u našim političkim aktivnostima.
Želim vam pozitivne i konstruktivne rasprave i još jednom vam hvala na pozivu i pažnji
posvećenoj mojim današnjim primjedbama. Hvala vam puno.
Dok globalisti glasno šire ratnu propagandu, govoreći o eksproprijaciji i uništavanju slobode
izražavanja, želimo na ovaj dan uložiti poseban napor da odbranimo demokratiju, slobodu i mir.
I vi, dragi gledaoci kod kuće pred svojim ekranima i vi ovdje u konferencijskom centru, znate
da sloboda i demokratija nisu sport za gledaoce.
Sloboda se mora braniti, za nju se mora boriti, i upravo to ćemo zajedno učiniti ovdje ovog vikenda.
Gospođe i gospodo ovdje u dvorani, dragi gledatelji kod kuće ispred svojih ekrana.
Naša zajednica se ujedinila tokom vanrednog stanja zbog koronavirusa.
Pod pritiskom smo prepoznali zajednički cilj, dolazeći iz vrlo različitih pravaca, i ujedinili se za tu svrhu.
Korona nam je pokazala koliko vrijede naša zagarantovana ljudska i građanska prava kada
je u pitanju provođenje nečije agende: ništa.
Međutim, pandemija koronavirusa je također pokazala koliko smo jaki kada udružimo snage.
A sada, na kraju 2025. godine, suočavamo se s potpuno novim izazovom.
Jer u Evropi, u Evropi će biti još jedan rat. Barem nam to govore.
Ursula von der Leyen prilično otvoreno govori o ratnoj ekonomiji.
Britanci pod vodstvom Keira Starmera postaju borbeno spremna i oklopna nacija.
A njemački ministar odbrane Boris Pistorius želi biti spreman za rat do 2029. godine.
Zvanični narativ je napravio potpuni zaokret.
Odjednom su rat i nasilje, oružje i tenkovi ponovo izrazi političke volje.
Čak se i pojmovi koji su decenijama demonizirani, poput domovine, ponovo koriste, ako ste čuli govor Jensa Spahna u novembru.
Moramo se boriti za našu zemlju, kaže on.
I zato postaješ sposoban za vojnu službu, zato se pridružuješ oružanim snagama.
Da, možda za domovinu. Ali, gospodine Jens Spahn, vi niste domovina.
I nećemo ići u rat zbog Spahna i von der Leyen.
I ne želimo nasjesti na zvjezdicama ukrašenu zastavu EU niti gledati kako naša domovina gori.
Mi kažemo ne ratu sa svom odlučnošću i bez kompromisa.
I zato posvećujemo ovogodišnji program Drugog alternativnog WEF-a pitanju:
Kako možemo spriječiti izbijanje rata u Evropi?
O tome se radi na današnjem prvom panelu: Mislite na mir, živite zdravo.
Naši gosti u ovoj rundi su svi doktori, strastveni medicinski stručnjaci, i svi zagovaraju holistički pristup iznad svega.
Jer oni, kao i svi mi, potpuno su svjesni da su tijelo, um, psihika i fizički simptomi neraskidivo povezani.
Svi smo čuli za to, ali šta to konkretno znači za naš način života, posebno imajući u vidu teške godine i mjesece
koji su pred nama, a koje doživljavamo kao velike izazove?
Pa kako zaista možemo ostati zdravi u ovim teškim vremenima?
Zdravlje nije stanje, već stalan proces stvaranja harmonije na fizičkom, emocionalnom i mentalnom nivou.
Na fizičkom nivou postižemo harmoniju kroz razumnu ishranu i redovno vježbanje.
Stvaramo ga emocionalno prepoznajući i rješavajući sukobe, a prepoznajemo ga mentalno znajući ko smo.
Konvencionalna medicina vidi samo tijelo; ne vidi druge nivoe.
Pošto ona vidi samo tijelo, može ga liječiti samo fizičkim sredstvima i zanemariti ostale aspekte.
I to čini konvencionalnu medicinu vrlo ograničenom.
Ne protivim se konvencionalnoj medicini; potrebna nam je, ali ima svoja ograničenja i treba je znatno proširiti.
Kako se vaš pristup razlikuje od pristupa konvencionalnog medicinskog ljekara?
Povezanost je u tome da se ljudi uvijek moraju posmatrati kao cjelovita bića, a trend u posljednjim decenijama išao je prema
sve specijaliziranijoj medicini, sa sve manjim subspecijalnostima koje, kada se posmatraju zajedno,
zapravo ne mogu dočarati cjelovito ljudsko biće.
I ja sam, naravno, to jasno vidio jer sam svoj profesionalni život proveo kao tehnički ljekar.
A tehnička medicina, naravno, ne stvara slike duše ili uma, nego iznutra tijela, i vjeruje da će joj to samo omogućiti
da pronađe uzrok bolesti – što je, naravno, potpuno nemoguće.
A zatim razmislite, koji je zapravo naš najvažniji instrument za zdravlje?
To je san. A san nije somatski problem, niti je somatsko rješenje koje nam tijelo nudi, već zdrav, miran san koji počinje u umu.
A kada nešto nije u redu u našoj glavi, u našoj duši, u našoj psihi, tada nema mirnog sna, a on se
nasilno inducira nekom vrstom psihotropnih lijekova.
Međutim, ovo nije alat koji može osigurati ili obnoviti zdravlje spavanjem nekoliko sati svaki dan.
Jedan od dvoje nas sada umire kao posljedica medicinskih intervencija.
A ako to zanemarite, a to je zapravo zanemareno u svim knjigama o dužem životu – radi se o
zdravoj ishrani, zdravom zraku – sve je to važno.
Ali ako zanemarite važnost medicine, koja je neophodna za dugoročno održavanje zdravlja, onda zdrava
ishrana i dodaci prehrani uopće nemaju nikakvu korist.
Stvar je u tome da, ako pitate starije osobe koje imaju više od 100 godina, reći će da
su tokom života jeli vrlo različite stvari.
Također su živjeli vrlo različite živote, provodeći mnogo vremena na otvorenom i baveći se puno tjelesnim vježbama, ali će se svi
složiti da su imali vrlo malo kontakta s medicinskim tretmanima.
Tijelo, um, duša – kao što sam rekao, rijetko su glavna tema u savremenoj konvencionalnoj medicini.
Jednom sam pročitao rečenicu: Izliječen pacijent je izgubljeni klijent. Drugim
riječima, izliječen pacijent je izgubljeni klijent.
Je li to osnovni temelj našeg modernog školskog sistema?
Da, to je tačno. A na šta vi ukazujete, i što je već ranije spomenuto, jeste da djelujemo unutar zdravstvenog sistema.
Nismo sami kad je riječ o zdravlju, doktorima i tako dalje.
To je društvena konstrukcija koju nosimo sa sobom kada idemo kod drugih.
I tu postaje opasno kada se predamo u ruke drugih, na primjer liječnika. To je također naučno dokazano.
Prethodni govornik je bio u pravu kada je rekao da su i liječnici uzrok smrti, kao i mnoga lijeka i njihove nuspojave.
I da, s koronavirusom smo sada također vidjeli da intervencija, posebno za zdrave ljude – a zatim ozbiljne bolesti,
kada se svima nameće jednako liječenje – jednostavno ne funkcioniše, da nije ispravno i da je opasno.
Sjećam se da mi je prijatelj prije mnogo godina, kad mu se rodio prvi sin, ili tokom trudnoće, rekao: 'Za ime Boga, nisam imao
pojma da je trudnoća najgora stvar koja se nekome može desiti.'
Koji se scenariji panike predstavljaju mladim roditeljima i budućim roditeljima.
Kao doktor, kako uspijevate ublažiti strahove ljudi u ovoj specifičnoj situaciji i
usmjeriti ih u pravom smjeru? Imate li tajnu formulu?
Da, možda nije tajni recept, ali mislim da svaki doktor koji je svjestan svoje
odgovornosti zapravo ne bi trebao raditi iz straha.
Trudnoća je, naravno, potpuno normalna faza u životu i uopće nije bolest.
Također vidim da se, nažalost, u ginekologiji i prenatalnoj skrbi ta dramatizacija dodatno naglašava, pa kada roditelji dođu s
dijagnozom trudnoće, prikazuju im se svi dostupni testovi kako bi se isključilo da li dijete ima Downov
sindrom ili neku drugu trizomiju ili slične stvari.
Odmah počinju s negativnim testom, a zatim se urade hiljadu testova, jer bi moglo biti da
trudnica ima neku skrivenu dijabetes i tako dalje.
A ono što je zapravo normalno, normalno, stavljeno je u drugi plan.
Mislim da je najvažnije ne plašiti trudnice, nego im pokazati da je obično sve u redu i da sve ide dobro.
I također mislim da je dobro što se mnoge trudnice, kako sada shvaćam, odlučuju za potpuno drugačiji oblik poroda.
Otkako je počela pandemija koronavirusa, ljudi o tome razmišljaju. Odsjek za ginekologiju i akušerstvo nije se
baš okitio slavom tokom pandemije koronavirusa kada je preporučio da čak i trudnice nose maske tokom porođaja.
Smatrao sam to tako užasnim, tako odbojnim, u suštini.
Ženi su praktično potrebne sve molekule kisika za sebe i dijete koje će uskoro roditi.
A onda mora nositi masku! Dakle, žene su se zapravo srušile.
I to je zapravo bacilo vrlo negativno svjetlo na ovaj oblik konvencionalne medicine, akušerstvo, pa su mnogi
ljudi, sada s koronavirusom, razmišljali o tome kako možemo drugačije pristupiti trudnoći i porodu.
I mnogi sada također polažu povjerenje u primalje, što ja lično smatram vrlo dobrim.
Oni su donekle oprezniji u svojim istragama.
Udaljenosti se više ne poštuju strogo.
Pacijenti su opušteniji, mirniji sa samima sobom, i kao doktor to mogu samo podržati.
Vidim mnogo ljudi koji sada pokušavaju roditi svoju djecu kod kuće, uz pratnju primalje ili u primaljskom centru, i ja
sam jedan od onih doktora koji nikada ne govore ništa protiv toga, već naprotiv ohrabruju svoje pacijente da to učine.
Mislim da bismo, kad bismo svi slijedili ova pravila, koja je Isus također formulirao, na primjer da trebaš
postupati s drugima onako kako želiš da oni postupaju s tobom, onda rekao ono što želiš da drugi učine za tebe.
To je otprilike ono što je rekao u Propovijedi na gori.
Čini drugima ono što bi želio da oni čine tebi.
I to je već zapovijed od samog početka: ne ubij.
Vjerujem da je ovo također urođeno ljudskim bićima.
Vjerujem da svako ljudsko biće žudi za mirom.
Samo trebamo vratiti se na poentu. I možda ćemo morati biti odvažniji u izražavanju ove želje za mirom,
ne dopuštajući našim političarima da govore o spremnosti za rat i da o tome fantaziraju.
Ko to želi? Ko od toga na bilo koji način ima koristi? Moramo zauzeti čvrst stav i javno se usprotiviti tome.
Jučer u našoj grupi, kad smo prvi put počeli razmišljati o tome što bismo mogli učiniti za promicanje mira, došli smo na ideju da
su zapravo žene pozvane ovdje, odnosno da su žene one koje su u kući glavna kontaktna
osoba kad je riječ o zdravstvenim pitanjima.
Majke su čuvarice zdravlja, majke su čuvarice života.
I mislim da bi bilo dobro da žene svjesno kažu da ne želimo da naša djeca budu žrtvovana na bojištu.
Mogu se okupiti i formirati neku vrstu grupe: "Žene, majke, bake za mir".
Mislio bih da bi to bila dobra stvar kad bi to bilo moguće širom Evrope, širom svijeta.
Trebalo bi se snažno suprotstaviti političarima koji su u suštini pod kontrolom moćnih elita, novčane mafije, da
tako kažem, i kojima je zadatak vođenje rata po svaku cijenu. Ne govorim ovo u vezi s nama ljudima.
Ako mi svi to uradimo i ako to učine mnogi ljudi, onda mogu zamisliti da njihov ratništvo neće uspjeti onako kako oni misle.
Heiko, napisao si knjigu. U svojoj najnovijoj knjizi "Game Over – Part 2" napisao si, između ostalog: Ti si ono što jedeš.
Upozorili ste na napad na naš mikrobiom.
Šta misliš da bismo trebali jesti ili ne jesti kako bismo ostali zdravi?
Da, možda kratka definicija. Šta je mikrobiom?
Ovo je zapravo zajednica korisnih i korisnih mikroorganizama u ljudskom tijelu: uglavnom bakterija i uglavnom u crijevima.
Dakle, ovo su mali pomagači s kojima živimo u simbiozi, to jest, u dobroj zajednici, zajednici života.
Bez njih ne bismo mogli preživjeti. Oni razgrađuju našu hranu i pomažu nam u tom procesu.
U nama se nalazi gotovo dva kilograma stranih organizama s kojima živimo. To je, takoreći, mikrobiom.
I onda je napad zapravo pokrenut.
Ovaj mikrobiom, koji je tako divno raznolik, koji je zdrav – raznolikost je zdrava – monopolizirati ga, standardizirati ga.
Dakle, najbolja stvar koju možete učiniti u vezi s tim, i način na koji bismo trebali jesti, jest jesti raznovrsnu, šarenu
prehranu. Ne radi se samo o tome da iznova kupujete istu hranu u supermarketu, i nije uvijek riječ o tome
da se držite onoga čemu ste odani, nego o raznolikosti.
Kako možemo razviti zdravu svijest u narodu da ne bi trebali odmah prihvatati sve što se propagira, već da sami postanu kritični?
Kako možemo potaknuti ljude da razviju kritičku svijest o vlastitom zdravlju?
Da, postoji slika koja u medicini postoji već dugo vremena, ali je donekle potisnuta. To je takozvani unutrašnji doktor.
Ako je doktor već pozitivno percipiran od strane stanovništva, onda bi svi trebali znati da imaju svog
ličnog doktora, svog ličnog trenera, uz sebe sedam dana u sedmici, svaki dan od jutra do večeri.
On se brine o njemu i brine se o njemu bolje nego što bi to mogao bilo koji drugi doktor, jer je u njemu i jer integriše
tijelo i um, a također prepoznaje sitne detalje koje nije moguće otkriti laboratorijskim vrijednostima i slikovnim tehnikama.
Vjerujem da je ono što je bilo jasno od samog početka sada dokazano sa 250 naučnih studija: da je
namjera da se nanese šteta bila planirana od samog početka u cijeloj ovoj agendi o koronavirusu.
Pa, to je sada tako očigledno!
Kako možemo prenijeti poruku ljudima? To je vrlo važno pitanje. Mediji ovdje svakako imaju ulogu.
Ono što bismo sada željeli vidjeti u smislu suočavanja s pandemijom koronavirusa, po mom
mišljenju, dešava se samo u marginalnoj mjeri.
Dakle, još smo daleko od razumnog ...
Još uvijek se na to gleda s neodobravanjem. Još uvijek se osuđuje zahtjev da se to riješi.
Da, naravno, sve se i dalje potiskuje jer, prirodno, na vlasti su i dalje oni koji su bili sljedbenici, oni koji su stajali iza
svega toga i koji su, u najmanju ruku, ovdje provodili te stvari.
I, naravno, ne žele da njihove vlastite negativne radnje budu podvrgnute kritičkoj analizi.
Iz tog razloga vjerujem da se ono što treba suzbiti trenutno jednostavno suzbija.
Ali bih želio odgovoriti prethodnom govorniku.
Dobra vijest u svemu ovome je da sada možemo prepoznati da hitno trebamo novi lijek.
Vidimo da ne napredujemo ništa sa sistemom, da ne možemo vjerovati doktorima.
I nedavno sam čuo da je jedan od moto-a Austrijskog medicinskog udruženja bio:
Zdravlje počinje s vašim ljekarom.
I to je potpuno pogrešno, kao što je upravo rekao prethodni govornik, Gerd Reuther.
Imamo divan samoregulirajući, samozdravljujući sistem u sebi. I važno je to prepoznati.
A zdravlje počinje sa svakim pojedincem.
Mislim da smo iz koronavirusa trebali naučiti da ponovo moramo preuzeti odgovornost za vlastito zdravlje. Da ne
bismo trebali previše vjerovati titulama ili bijelim mantilima, već prije svega sebi i vlastitim snagama.
Vjerujem da je jedna od najvažnijih maksima za preživljavanje u medicini: koliko je
potrebno, toliko je i dovoljno. Manje je više.
I važna izreka, primum non nocere, što znači prvo ne čini štetu, tj. ne poduzimaj nikakve mjere koje nanose više štete
nego koristi – ako se toga pridržavaš, možeš postići mnogo.
Vidim mnogo srama. Ljudi ne žele priznati da je većina doktora bila na pogrešnom putu jer je
nasjela na propagandu o koronavirusu i vakcinaciji.
I također vidim sramotu u tome, jer su se mnogi obogatili novcem izvan budžeta, a mnogi su to prihvatili.
Ne samo ljekari, nego i bolnice, naravno, kao i mnogi drugi koji su zaradili na maskama,
testnim centrima i tako dalje. I političari, usput.
Nažalost, politička korupcija nije krivično djelo u Njemačkoj.
Još to nisu uvrstili u zakon.
Svi smo ovdje mi koji smo opovrgnuli državni narativ, pobili ga i tako dalje.
Zato smo prešli u ofanzivu – osudio me je BGA.
Zamislite da vam izreknu jednogodišnju, desetomjesečnu uslovnu kaznu zatvora zbog pisanja medicinskog uvjerenja.
Morate to shvatiti. Radim ovaj posao već 55 godina i izdao sam 80.000 certifikata. I odjednom je to pogrešno.
Onda biste mogli zabraniti i obućaru da postavlja potplate na cipele i učiniti to
kažnjivim djelom. To je takav apsurdni cirkus.
I mi jednostavno moramo istrajati i mirno, bez nasilja, stalno ponavljati: Ne, to je bila ispravna stvar i tako će biti.
Mi koji ovdje sjedimo bili smo spremni prihvatiti nedostatke, čime smo ohrabrili i druge da se i oni usprave i pridruže otporu.
I sasvim sam siguran da će rasti eksponencijalno i da će se čitav ovaj cirkus vrlo brzo urušiti.
Ovim putem vas imenujem, po sili svoje dužnosti, za ministra zdravlja, svi vi koji tamo sjedite.
Oni su opremljeni budžetom od milijardu funti, neograničenom moći i u suštini mogu pokrenuti stvari koje
nikada prije nisu postojale. Dakle, slobodni su odlučiti.
Gospodine Reuther, koja bi bila vaša prva mjera u pogledu otpornosti za budućnost?
Također, taj strah od rata koji visi nad nama.
Šta biste uradili kao prvi korak? Osim što biste se riješili Lauterbacha. Politički, politički.
Pa, većinu novca bih odmah vratio.
Jednostavno zato što je društvo koje vjeruje da mu je potreban zdravstveni sistem bolesno društvo.
Zdravo društvo ne treba sistem.
Pa, da sam ministar zdravlja, promijenio bih poticaj. Poticaj dolazi iz medicine.
Svi smo proučavali patogenezu, nauku o bolestima. A poticaj je bolest.
Što više pacijenata liječim, to više novca zarađujem.
Ovo se mora preusmjeriti s patogeneze na salutogenezu.
Pitanje nije šta te čini bolesnim, nego šta te čini zdravim i šta te održava zdravim.
I poticaj mora biti u ovom smjeru.
Moram zaraditi puno novca ako imam puno zdravih pacijenata.
Kao što je nekada bio slučaj u Kini, gdje su ljekari primali naknadu samo ako je pacijent bio zdrav,
a nisu primali nikakvu naknadu ako je bio bolestan.
Tada se mogao zaista potruditi.
Postati spremni za rat, pojačati naoružanje, uvesti obavezni vojni rok i proglasiti vanredno
stanje – to je ono što političari širom EU govore.
To je rat koji je objavljen. U 2029. godini hibridni rat bi trebao prerasti u vrući rat.
Ovo je prognoza Njemačkih oružanih snaga, NATO-a i također njemačkog ministra odbrane.
Iako je vanredno stanje zbog koronavirusa pogodilo stanovništvo gotovo kao munja iz vedra neba, ovaj put se radi
o vanrednom stanju koje je najavljeno unaprijed i koje je imalo odgovarajući period za pripremu.
Za EU, koja se godinama fokusirala na woke, rodnu i klimatsku neutralnost, sada je iznenada gurnuta u oružani sukob.
Čak i uz svu žurbu, trebat će nekoliko godina, a oklop se prvo mora izgraditi. Ali kako će oni koji su se probudili reagovati?
Kako pokret za slobodu, koji je postao osjetljiviji tokom pandemije koronavirusa, odgovara na ovu predviđenu prijetnju?
Ako zanemarimo establišment, koji se nada profitirati od rata, stanovništvo je trenutno podijeljeno u sljedeće grupe: oni koji
smatraju rat protiv Putina pravednim razlogom, jer pretpostavljaju da neće patiti niti umrijeti u ratu. Oni koji i
dalje bezuvjetno odbacuju rat, ali za koje je rat apstraktan i nerealno udaljen, te stoga ostaju pasivni. A tu su i oni koji su
prepoznali opasnost i kratko vrijeme pripreme od samo nekoliko godina te već aktivno vode kampanju protiv
nje, očajnički pokušavajući probuditi svoje sugrađane.
Posljednja grupa je najmanja, ali možda i najvažnija grupa.
Jer promjena može doći samo od aktivnih, ali samo ako uspiju pridobiti pasivne na svoju stranu.
Pa hoćemo li čekati do 2029. godine, dok prve bombe ne padnu i mrtvi ne zapunu ulice?
Da li čekamo, zaleđeni poput zeca pred zmijom? Ili iskoristimo vrijeme i nešto poduzmemo?
A kada nešto radimo, ključno pitanje je: šta tačno radimo?
Onda ćemo morati postati još hrabriji, energičniji i možda čak otporniji nego što smo već bili tokom pandemije
koronavirusa, jer je opasnost zapravo mnogo veća, ekonomski, za društvo u cjelini, ali i jednostavno za naše voljene.
Mislim da podizanje svijesti o ovome i potom njegovo pretvaranje u akciju, u hrabru akciju, mora biti sve i kraj.
Jednom si mi u ranijem intervjuu rekao da si sada u suštini potpuno oslobođen straha.
Godinama ste bili neumorni prosvjetni radnik i zagovornik mira.
Ako je, kao što su rekli prethodna dva govornika, da li mislite da je još uvijek moguće probuditi ljude u ovom trenutku, ili bi
svako ko je prepoznao opasnost trebao izgraditi Noinu barku i potražiti sigurnost od nadolazeće poplave,
ili, kao što je neko drugi rekao, naučiti ruski ili napuniti rezervoar benzinom i pobjeći?
Prije svega, hvala vam puno na pozivu. Pitanje je šta možemo naučiti od naših protivnika, i vjerujem da je ono što možemo
naučiti od naših protivnika – kao što smo vidjeli s koronavirusom – to da čim pokušamo doprijeti do ljudi argumentima...
Ali kod populacije koja je uplašena, ne uspijevamo.
Najučinkovitiji lijek protiv koronavirusa u to vrijeme bili su jednostavno lijesi iz Bergama.
To je uspjelo; ljudi to mogu zamisliti.
Onda izvučeš statistiku i kažeš: "Slušaj, ovo te pogađa", samo im pokažeš ljude na ventilatorima, bez obzira odakle
dolaze – ljudi u stanju straha će se uhvatiti za prvu slamku.
To je također ideja iza sociološkog istraživanja, da strah uveliko ograničava razmišljanje.
Dakle, moramo si postaviti pitanje: očito nitko nije za rat, to je jasno, ali prijetnja je da će nas
Putin, djelujući sam, sve ubiti. Kako se s tim nositi?
Jednostavno vjerujem da moramo priznati da trebamo komunicirati kroz emocije.
Možete se pozvati na Edwarda Bernaysa ili Gustavea Le Bona, Psihologija masa.
Ako to ne bi uspjelo, ne bi bilo oglašavanja.
Mi to također možemo učiniti, jer je to efekt koji također možemo pokrenuti.
Zato vjerujem da bismo trebali igrati u ruke našim protivnicima tako što ćemo reći da nam se sviđa
ono što nam pokušavaju prodati i ponovo to naglasiti.
Ovo će nekima smetati, ali to je i namjera.
Mogli biste napraviti lažnu kampanju Bundeswehra, koju biste mogli zalijepiti ispred kasarne, prikazujući
djecu u vojnim uniformama s napunjenim oružjem, na primjer, s natpisom: "Vježba čini savršenim."
Ili vojnici Bundeswehra: "Sada postaju ratni zločinci."
Priče poput te. Također biste mogli prilagoditi kampanju koja je trajala tokom pandemije koronavirusa.
Mnogi proizvođači brendova su izmijenili svoje logotipe.
Podsjeća me na McDonald's: Vakcinirajte, obožavam to.
I baš tako, McDonald's u kamuflažnim bojama: Kill, obožavam to.
Čak i crkve: vakcinacija je ljubav. Zamijenite križ s dvije rakete, svi u uniformama
na pričesti: sada ubijajte. Rat je dobar.
Ili Hornbachova reklama: vojnici kopaju masovne grobnice – a zatim to pretvorite u svoj projekt.
To je definitivno dio toga. Vjerujem da mnogi ljudi jednostavno nisu svjesni šta rat znači.
Mnogi ljudi, posebno mladi, sada o ratu znaju samo iz televizije.
A onda su tu ratni heroji i sjajni ratni filmovi, ko na kraju dobije djevojku ili šta god.
Dakle, rat je tamo prikazan sasvim drugačije.
I zaista vjerujem da je vrlo važno ponovo osvijestiti ljude o pravoj, jezivoj prirodi rata i da ih to također treba potresnuti.
Ali to samo po sebi ne može biti rješenje, jer je to upravo problem koji sam ranije spomenuo: ako nekoga
samo šokirate i natjerate ga da se osjeća još gore nego što se već osjeća, on će se objesiti.
Iskreno, ako nema izlaz, ako nema s kim razgovarati, nema zajednice, nema nikoga da mu kaže: 'Hajde da zajedno pronađemo
izlaze i rješenja,' onda ga ostavljate samog s tim trenucima šoka i šokantnim prizorima, s tim strahom koji mu
ponovo usađujete, i mislim da ga čini još bespomoćnijim.
Naravno, tokom pandemije koronavirusa naučili smo o mnogim psihološkim fenomenima, pri čemu su spominjani Le Bon i drugi.
Svi smo se pitali šta se zapravo dogodilo.
I u tom pogledu vjerujem da smo postali nešto pametniji u pogledu načina na koji bismo mogli odgovoriti na sljedeće upadanje
države u naše poslove, kako nas ponovo ne bi iskoristili.
A ono što me najviše pogodilo bilo je da čak i oni koji navodno stoje na pravoj strani previše su vođeni strahom.
Neki su se ljudi bojali vakcinacije protiv COVID-19, dok su se drugi bojali za svoju slobodu. Na kraju je sve bilo samo strah.
I sada je opet isto: neki se boje rata da će doći, drugi se boje Rusa.
I tako ponovo postoje različiti strahovi na obje strane.
I uvijek smatram da je strah loš vodič.
To znači da bih prvo želio ohrabriti ljude da ne budu protiv nečega, nego da budu za nešto.
A to znači da je borba protiv siromaštva glup izraz, jer šta bi trebalo da radiš? Da se boriš protiv siromašnih ljudi?
Onda bi bilo bolje usmjeriti se na bogatstvo nego na borbu protiv siromaštva.
Ako želiš mir, ne bi trebao raditi na ratu, nego na miru.
A onda bi trebalo pogledati šta je u tome zaista posebno i odakle zapravo potiče ljudsko dostojanstvo.
Stvorio nas je Bog; imamo ljudsko dostojanstvo.
I ovaj ljudski dostojanstvo nije apstraktna konstrukcija; svako ljudsko biće je važno i vrijedno, navodni protivnik
jednako kao i navodni pravednik koji mi uvijek stoji uz bok.
Prigovor savjesti je vrlo jednostavan način da se izrazi stav, da se cijeli vojni aparat drži zauzetim, da
se podignu statistike i da se jasno stavi do znanja da:
Mi smo iz iste dobne skupine. I uvijek govorimo o otprilike 500.000 mladih muškaraca
koji se svake godine dodaju kao nova streljiva.
Ako bi samo četvrtina stanovništva rekla: "Slobodno igrajte rat, ali ja sam van toga. Možete me strpati u neku
konzervarsku fabriku ako želite igrati, ali nemojte očekivati da ću biti na prvoj liniji."
To je prilično izjava i pokazuje da građani zaista mogu napraviti razliku, jer to prirodno ostavlja utisak – na
kraju krajeva, rat bez vojnika je nekako teško voditi.
Rekao si mainstream mediji, ali ja ih sada nazivam državnim medijima.
Ovo je situacija koja je zamagljena bajkom o četvrtoj vlasti, narativom da je novinarstvo nezavisno i da može biti
objektivno, bajkom o medijskoj kući koja pripada svima nama.
Upravo sam napisao knjigu o ovoj temi: Staatsfunk (državna radiotelevizija).
Vjerojatno je suvišno reći, ali država također ima utjecaj na korporativne medije.
Imamo vrteća vrata koja vode od vodećih urednika do vladinih glasnogovornika, a od kolega
do glasnogovornika Franka-Waltera Steinmeiera.
Imamo subvencije, direktne ili indirektne. Imamo reklamne kampanje, imamo tajne službe koje imaju svoje uporišne
tačke u svakoj velikoj uredničkoj redakciji, svoje ljude koji osiguravaju da se određeni narativi provuku.
Imamo propagandne mašine koje obezbjeđuju vokabular i osoblje koje je spremno i čeka na odgovarajuće intervjue.
Dakle, nemamo nezavisno novinarstvo, što znači da ne bismo trebali vjerovati da ovdje dobijamo priče, da
ovdje dobijamo nešto što bi moglo kritikovati politiku.
Šta ljudima treba, šta bi im trebalo da se više suprotstave nepravdi i zalažu se za mir i slobodu?
A početni zaključak iz ovoga bio bi da se mogu izvesti dugoročne i hitne mjere.
U dugoročnom smislu to je pomalo kao graditi dvorce u oblacima. Naravno, u dugoročnom smislu morali bismo se također pozabaviti
zdravstvenim sistemom na masovnoj razini i restrukturirati ga, kao što je bilo razmotreno na prethodnoj panel-diskusiji,
tako da se kreće u smjeru zdravlja i jačanja ljudi.
U psihologiji je fokus zaista bio na psihi ljudi, odnosno na činjenici da su psihički oslabljeni, bez moći, ne osjećaju se
efikasno i nose mnoge unutarnje rane iz djetinjstva ili škole, koje im već govore da budu poslušni,
da budu dobri, da se ne usprotive, da se ne pobune.
Dakle, polazna tačka bi morala biti jednostavno obnova unutrašnje snage ljudi, njihovo interno jačanje, izgradnja u školskom
sistemu i pružanje osjećaja vlastite efikasnosti u zdravstvenom sistemu koji obraća mnogo više pažnje na
psihu i poštuje mentalno stanje ljudi. Tada bi i samo društvo postalo mnogo jače i otpornije.
Svi su samo jedan dio, jedan jedini dio društva.
Sada je ovako: puno malih, povrijeđenih djece, uplašenih, i oni se međusobno prepiru,
ponekad kao u vrtiću, a ne kao u društvu odraslih.
Dakle, morao bi početi vrlo snažno. To mi je bilo zaista uzbudljivo u cijeloj priči.
Moraš to željeti. Ovo su oni koji su ti rekli da to žele.
A onda to zaista moraju učiniti. I postoji značajan jaz između ta dva.
Dakle, moraš im to učiniti što jednostavnijim.
Dakle, moraš im reći: u redu, postoji web stranica, na primjer prijavite se, ili imamo strukturu na licu mjesta, ili
dođite na demonstraciju, na primjer svake prve subote u mjesecu ispred Savezne kancelarije u Beču, kao što mi to radimo.
Ali to će uspjeti samo ako opasnost učinimo opipljivom i vidljivom, kao što je Kayvan ispravno rekao, i
zatim ljudima kažemo: "Dobro, sada nešto poduzmite."
A onda dopuštamo da nas zaustave jer mediji gaze po nama i mi kažemo: pomozite,
pomozite, sada mi uništavaju ime, sada moram stati.
Ili sam dobro poznat u svom gradu i sada odustajem.
Pa onda, hvala vam puno, vi ste pristalica rata.
Moramo ljudima jasno dati do znanja da ono što radimo, čak i ako to znači izlazak na ulice, nije lako ni za pojedince.
I to nije zabavno u osnovnom smislu, jer se igramo s onima koji ne samo da su planirali koronavirus, ne samo da su planirali
migrantsku agendu iz 2015. godine, ne samo da su planirali bankarski kolaps iz 2008., nego planiraju i
Treći svjetski rat. I s njima se ne treba poigravati.
A ako im se miješaš, moraš unaprijed znati da moraš biti spreman platiti cijenu.
A ako ovaj luk napetosti od "šta me čeka" do "kako mogu doprinijeti" i "koliko sam spreman platiti"
Ah, to je iscrpljujuće, ah, to bi moglo biti opasno, ah, komšija bi mi mogao prići i pitati me šta radim na demonstraciji ili šta
radim na protestu, onda se za to moram unaprijed pripremiti, i onda moramo biti jasni da je ova borba za mir – i sada, naravno,
postaje smiješno "boriti se" za mir – ova posvećenost miru – bit će spriječena od strane globalista koji će upotrijebiti
sva sredstva na raspolaganju, jer oni žele Treći svjetski rat.
Zašto ne biste imali lažni štand s protezom na kojem biste se mogli pregledati?
Dakle, postoji mnogo načina da se ljudi probude, ali da budu manje cinični.
Pitao sam se zašto se u posljednjih nekoliko godina na ulicama dogodilo tako malo, iako mnogi edukatori također drže predavanja.
I tada mi je sinulo da mi, oni koji držimo prezentacije s puno PowerPoint slajdova i
slično, u konačnici služimo školskom formatu.
Ispod sjede ljudi, a gore je govornik koji je dobar u onome što radi, elokventan i dobro pripremljen.
Ispod sjede ljudi koji aplaudiraju, koji kažu da je on u pravu, ali ostaju pasivni.
I zato sam rekao, u redu, više ne mogu držati takva predavanja, jer nije da ljudi ne znaju.
Dakle, nije da ljudi nisu znali za to.
Imamo puno Radio Londona. Ali kako natjerati ljude da djeluju?
I moramo priznati da smo svi prošli kroz školski sistem, od vrtića do ... i naučili tu
nevidljivu raspored dužnosti, naime poslušnost.
Mi smo vrlo, vrlo snažno indoktrinirani i smatramo to civilizacijom. Uvijek kažem da je to "previše civilizacije".
Dakle, mi slušamo, i za našu veliku poslušnost dobijamo poslasticu. A oni koji su bili najposlušniji postaju
naši uzorni učenici, od Büxa do Ursule von der Leyen.
Nisu samo pali s drveća, već su takvi i stvoreni.
I da bismo ljude mogli vratiti u njihove stvarne živote, budući da su nekada bili poput tro- ili četverogodišnjaka koji su lupali
nogama o pod, rekao sam: u redu, dovest ću ljude na pozornicu.
Dovodim ljude na pozornicu koji su prethodno stavili rečenicu u kartični indeks, neku vrstu mantre, strah.
A onda izađu na pozornicu i pričaju o sebi pred 2, 3, 4, 500 ljudi.
I tada pada i barijera srama, jer mnogi ljudi onda govore o stvarima, na primjer tokom pandemije
koronavirusa, kako su bili posramljeni, kako su oštećeni.
A onda u publici osjete da nitko nije zlonamjeran, nego da ima nevjerovatno mnogo aplauza jer se ljudi usuđuju to učiniti.
I svako se može poistovjetiti s ovim pričama.
Potrebna nam je jasna ideja kuda zapravo želimo ići, a ta ideja kuda želimo ići je, još jednom, vrlo
jednostavna: ljubi bližnjeg svoga kao samoga sebe!
A ako mi kao društvo uspijemo da se međusobno tretiramo razumno i ponovo uspostavimo temelj, jer je on izgubljen,
tada imamo priliku zamisliti budućnost kakvu želimo za sebe.
Jednostavno reći: "Da, ne želim biti bolestan, ne želim rat i ne želim biti siromašan" nije vizija, to je nejasna nada.
I mislim da se sve svodi na to: prvo, znati zašto sve ovo radim, kuda zapravo želim ići, pojedinačno i kao društvo; drugo,
prepoznati da sam i sam učinkovit i da samo trebam to učiniti, kako god, ne mora biti unaprijed
određeno, mi ljudi smo nevjerovatno kreativni.
Otiđi u supermarket ili u apoteku i pogledaj sve stvari koje su ljudi smislili – to je kao tehnološka
prodavnica, apsolutno je ludo čega smo mi ljudi sposobni!
Ne možemo smisliti ništa što bismo mogli učiniti povodom nečega tako banalnog kao rat koji koristi tako primitivne metode. To
nije ni poput papirnog izreza, nego je grubo isklesano i već stoljećima je isti komad drveta,
gdje nam se iznova i iznova govore iste besmislice.
To je stvarno dosta sada!
Pa, zaista vjerujem da se alternativni WEF može i ovdje dobro iskoristiti, da bismo udružili snage i formirali široke saveze.
Što širi mostovi koje gradimo, što su savezi širi, to je teže izdvojiti ili pronaći i napasti bilo koga pojedinačno.
I vjerujem da će otpor biti zabavan samo ako uspijemo s osmijehom suočiti se s ovih nekoliko, koji su vrlo dobro organizirani.
Inače je to uvijek kao da imaš nož između zuba, i onda to nije zabavno.
Moramo pronaći način da otpor prema ovoj maloj grupi učinimo zabavnim, kako bi se i sljedeća generacija uključila, jer
oni nisu inteligentniji od nas, već su samo bolje organizirani.
I tu smo kada počinjemo graditi strukture; one su stabilnije od onoga što pojedinac može postići. I to je budućnost.
Kako pobjeći od represije koja te čeka?
Kayvan je to lijepo sažeo. Radi se o tome da se stvarima pristupa s malo lakoće i osmijehom na licu, ne
s odlučnošću i strahom, nego s povjerenjem u Boga.
I meni je isto. Pristupam tome bez ikakvog straha. Samo znam da moram obaviti ovaj zadatak.
Moram ovo učiniti. Znam kako druga strana djeluje. Sve sam ovo intenzivno doživio.
Koliko je računa zatvoreno za mene u Hamburger Sparkasse, Apotheker- und Ärztebank?
Prilaze vam i kažu: "Gospodine Böning, nemamo ništa protiv vaših političkih stavova, ali molimo vas da nađete drugu banku."
I svi to rade jedan za drugim. Zatim dolazi Volksbank Lüneburger Heide, koja se oprašta,
Sparkasse Hamburg-Buxtehude, ne, neće uspjeti između nas.
Onda se pojavi pružatelj usluga plaćanja poput PayPala i nakon sat vremena u suštini kaže: ne, ne s vama.
Ili Stripe dobije poziv od novinara ARD-a u petak navečer — znate li kakva je to osoba? — i
odjednom mi je račun blokiran u subotu ujutro.
Dakle, ono što jednostavno moraš shvatiti je da je sasvim normalno da budem cenzurisan na
društvenim mrežama i da mi je doseg ograničen.
Sloboda govora je daleko od slobode dosega; to je odavno norma.
Potrebno nam je pošteni monetarni sistem za slobodnu budućnost.
Prevladavajući monetarni sistem, koji svi znamo kao fiat novac, otkriva se kao globalni hobotnica pod čijom su, po
našem mišljenju, gotovo sve vlade zapravo na milost i nemilost.
Konce povlači odabrana nekolicina, a ti pravi gospodari novca naravno također drže vlast.
Današnji novac se stvara iz ničega pritiskom na dugme, i ne samo da nema nikakvu podlogu,
već je naš sistem opterećen složenim kamatama.
Rezultat ovoga je, naravno, neobuzdana pohlepa za sve više i više, a zatim, kad god ovaj sistem dostigne svoj unaprijed
programirani kraj, on se mora ponovo pokrenuti svakih nekoliko decenija, što je ono što trenutno doživljavamo,
ili bolje rečeno, moramo doživjeti, kao Veliki reset.
Mnogi ljudi prirodno vide ovaj monetarni sistem kao korijen svega zla, bilo da je riječ o inflaciji, osiromašenju,
gladi ili ratu. Da sve nije usmjereno na stalni rast, mnoge krize našeg vremena ne bi bile potrebne.
Prošle godine smo na panelu o našem monetarnom sistemu razgovarali o mogućim rješenjima i svi su se zapravo složili.
S jedne strane, država mora postati vitkija, udaljiti se od paternalizma i koncentrirati se na svoje
osnovne zadatke. S druge strane, monetarni sistem mora postati pravedniji i, naravno, pošteniji.
Iznad svega, mora postojati jasno pokriće kako se novac ne bi mogao jednostavno štampati po volji
na inflatoran način, kao što je to trenutno slučaj.
Pa, ove godine želimo biti još konkretniji, jer samo oni koji mogu vidjeti jasnu ciljnu crtu mogu savladati put do nje.
I jedva čekamo da vidimo možemo li pronaći zajednički jezik po ovom pitanju među našom grupom ekonomskih stručnjaka.
Pa, to je novac koji zapravo radi bez kamate, jer je kamata problem koji se danas više ne smatra
problemom. Kamata je problem jer raste eksponencijalno.
Svi znaju za složene kamate iz škole; to je eksponencijalna funkcija.
Dakle, počinje polako, postaje sve strmije i strmije, sve dok ne traje zauvijek.
A ovo složeno kamatarenje u monetarnom sistemu prisiljava čitavu ekonomiju da se razvija eksponencijalno, tj. sve većom brzinom.
Zato nam je potreban stalni ekonomski rast.
Dakle, da bi naš sistem ostao stabilan, potreban mu je najmanje 3% ekonomskog rasta svake
godine, inače će prije ili kasnije kolabirati.
I to je zato što stalno moramo juriti za tim kamatnim stopama.
Dakle, ove kamatne stope dovode do sve većeg nadutog finansijske imovine.
Oni također dovode do toga da siromašni postanu još siromašniji, a bogati još bogatiji.
Bogata osoba jednostavno ima puno novca, koji posuđuje uz kamatu, čime postaje još
bogatija, a ostatak stanovništva mora to platiti.
I tako, putem kamate, novac se automatski prenosi s masa na sve manji broj ljudi. To je osnovni problem monetarnog sistema.
Ne, vidjeli smo strašne posljedice inflacije kroz historiju.
Spomenute su 1920-e, i svakako je istina da se svaki rat, svaki veliki pad carstva, uvijek temelji na nestabilnosti novca.
To znači da kad god bi novac postao nestabilan, izbijali su ratovi i propadala su carstva,
jer su ljudi željeli skrenuti pažnju s prevare.
Morali ste skrenuti pažnju s prevare. Ako više ne mogu platiti, onda ili moram priznati istinu i reći čovječanstvu da sam vas
prevario – što političari izuzetno ne vole činiti – ili stvorite još gori događaj i onda kažete: pa, tako
se jednostavno dogodilo. Svi znaju... nisam to bio ja.
I to je zapravo problem, zbog čega kažemo da više ne smijemo dozvoliti ovu inflaciju.
Preporučio bih vam da jasno razlikujete novčanu masu, rast novčane mase i inflaciju.
A ako to stavimo u kontekst prihoda ljudi, moramo zaključiti da prosječni radnik u Njemačkoj danas mora raditi sedam
puta duže za uncu zlata nego što je to bio slučaj 1999. godine.
I upravo to je ono što je Eike Hamer već opisao. Ovo je takozvani Cantillonov efekt, pri kojem početni primatelji
novostvorenog novca imaju koristi jer mogu kupovati po povoljnim cijenama koje još uvijek prevladavaju.
Zatim sve više novca ulazi na tržište, to utječe na potražnju, cijene rastu i na kraju prvenstveno
rastu prihodi penzionera, zaposlenika i tako dalje.
I to je upravo redistributivni učinak koji se postiže.
Trebamo li sada zlatni standard ili ne? Je li to dobro, loše ili što god?
Ova rasprava nas ne vodi nikuda. Ona samo produbljuje podjelu među stručnjacima. Umjesto toga, jednostavno
trebamo stvoriti monetarni sistem koji će ponovo imati stvarnu vezu s ljudskim stvarnih rezultatima.
A pitanje je, kako to sada izvesti ili u kojem smjeru želimo promijeniti? Moramo i ljude uvjeriti u to.
Dakle, čak i ako se ekonomski teoretičari slažu da bi ovo mogao biti uobičajeni ispravan put naprijed, moramo i ljude uvjeriti
da se pridruže! A šta ljudi zapravo doživljavaju u stvarnosti?
Oni jednostavno doživljavaju pad životnog standarda, doživljavaju rast cijena, a teret duga postaje sve više pritiskajući.
Na početku ove godine profesor Raffelhüschen je naveo brojku koja me je zaista oduševila.
Prema prof. Raffelhüschenu, stvarni nacionalni dug Njemačke iznosi 17,3 biliona eura, što je
mnogo puta veće od službenog nacionalnog duga.
Naravno, tu je i neslužbeni državni dug, penzije državnih službenika koje nisu pokrivene kapitalnim
fondovima, TARGET2 salda, sjenoviti budžeti poput ESM-a, ESF-a i kako god se već zovu paketi pomoći.
Sada još uvijek imamo mnogo posebne imovine.
Dakle, sistem koji sada imamo – mislim da se svi slažemo – ionako će se srušiti i propasti.
Jer bismo trebali imati globalni ekonomski rast od 10 do 15 posto u svim zemljama narednih 50
godina da bismo uopće imali šansu da otplatimo dug.
I to nije plan vlada da u nekom trenutku otplate državni dug; naprotiv, slučaj je sasvim suprotan.
A ako se sada krećemo prema promjeni valute, reformi valute i slično, što smatram vrlo realističnim, onda jednostavno moramo
imati na umu iz historije da ono što svi misle nije istina:
Nadam se da će uskoro biti valuta reforma, tada ću se riješiti svojih dugova.
Sasvim suprotno je istina. Imamo zakone o revalorizaciji duga, tj. pitanje profita od hipotekarne
špekulacije i pitanje poreza na špekulativni profit od kredita.
To je otprilike 50 posto jer se imovina pretvara drugačije nego čiste novčane vrijednosti.
I naravno, ovo se ne odnosi na državu i banke, ali se na ovaj način primjenjuje na kompanije i na nas kao građane.
Zakoni su i dalje na snazi, i to su zapravo ključna pitanja za mene u oblasti monetarnih
sistema, koja bismo sada također trebali razmotriti.
I hoćemo li tada dobiti valutu s ili bez zlatnog standarda... Možda ćemo također uvesti fleksibilni zlatni
standard, što znači da je samo određeni postotak globalne novčane mase pokriven opipljivom imovinom.
Da li je to zlato, srebro ili nešto drugo, tek treba da se vidi, ali čvrsto vjerujem da nam je potreban neki obavezujući vez sa
stvarnim ekonomskim rezultatima, a također moramo odmaknuti se od našeg trenutnog
ekonomskog sistema koji se temelji isključivo na rastu.
Možda bi se ovo također moglo prikazati u historijskom kontekstu.
Po mom dojmu, i to je zaista samo površno kad je riječ o finansijama, postoje određene sile u
pozadini koje su u nekom trenutku osmislile ovaj sistem.
To nas dovodi na otok Jekyll 1913. godine, kada je odluka o osnivanju Federalnih rezervi donesena u nekoj vrsti puča od
strane tadašnje vlade – svi poslanici su bili na božićnim praznicima, a senatori također. Cijela
stvar je potom provučena samo s nekolicinom odabranih.
Postoji i ideja koja kruži da je na Titaniku bilo nekoliko kritičara ovog sistema i da su i oni na isti način "uklonjeni".
Jesu li ove sile iza kulisa, koje u ovom trenutku ne mogu imenovati, namjerno uspostavile ovaj sistem na takav
način da smo praktično podijeljeni u svojim različitim stavovima, a stvarni vladari ostaju nevidljivi?
Možda možete malo razraditi ideju.
Da, da, prije svega osjećam određenu nelagodu jer je s financijskog i ekonomskog gledišta ovdje
stvorena prilična zbrka, koju možda treba malo razjasniti.
Mnogo je stvari spojeno – inflacija, deflacija, ekonomski rast, krize – sve je bačeno u isti lonac kao da
postoji samo jedan uzrok, inflacija ili deflacija ili nešto slično, ali to zapravo nije slučaj.
Umjesto toga, moramo priznati da kad god dođe do manipulativne intervencije, jedna strana ima
prednost, a druga je u nepovoljnom položaju. To je logično.
Ako povećam novčanu vrijednost za nekoga određenog, deflaciju, onda drugi koji je posudio novac i
mora vratiti višu stvarnu vrijednost ima problem.
Sada dolazimo do pitanja otoka Jekyll i drugih pitanja.
Ovo je upravo ono što se ne bi trebalo dogoditi iz ugla građana.
Naime, da se mala grupa, kartel, okupi i kaže: "Mi ćemo dobiti dozvolu, i samo mi ćemo dobiti dozvolu za stvaranje novca",
a država nam ne samo da daje tu dozvolu, nego i prisiljava sve ostale da prihvate da samo mi možemo stvarati novac.
To je kao kad na zabavi imam kutiju s vaučerima i mogu odlučiti ko dobije koje vaučere.
Moji prijatelji i poznanici dobivaju kupone besplatno, dobiju ih tako, a drugi za njih plaćaju malo više, i kad se na kraju
alkohol ili bilo šta drugo potroši, ja ostalima dam puno kupona za nešto drugo, znajući da za njih neće
dobiti ništa jer je alkohol ili zabava već praktično gotova.
I to je nered. To su bili bankari koji su se sastali na otoku Jekyll koji su stvorili ovu mogućnost.
I oni su također rekli da, budući da smo jedini koji imaju novac i sada potičemo državu da naš novac koristi isključivo u
ekonomske svrhe i da, u suštini, povuče zlato iz opticaja, država će nas uvijek spašavati i uvijek će biti ovisna o nama.
I to je prava zbrka. Ono što se ovdje dogodilo jest da su tvorci novca, bankari koji su se tamo sastali, oslobođeni
rizika da na bilo koji način moraju preuzeti odgovornost za to.
A onda je 1971. Nixon proglasio bankrot Sjedinjenih Američkih Država i rekao: "Slušajte, prevarili smo vas, ne možemo
isporučiti, stvorili smo više novca nego što imamo, nego što bismo smjeli, i ne možemo isporučiti zlato, pa ću
za sada reći da ću privremeno odvojiti dolar od zlata."
Sve što je uradio bilo je da je proglasio bankrot.
I iz ove insolventnosti ljudi su rekli – sada više nemam nikakvih veza, sada ovaj privatni kartel banaka u New Yorku
može zarađivati koliko god želi, oni više nemaju nikakav rizik. Jer ne moraju ništa dati zauzvrat, ništa!
Možete nastaviti ispisivati račune, kao u blagajni za račune...
To znači da, ako ljudi sada žele otići kući i reći: "U kutiji s vaučerima... vratite mi moje eure ili dolare koje smo vam dali",
onda kažete: "Ne, ne, ovdje piše da dobijate samo vaučere."
Možete ponijeti svoj račun sa sobom, a ja ću vam dati novi.
On kaže, u šali, znam li hoće li biti još jedna zabava sljedeće godine? Vidimo, ne znamo, možeš to ponijeti sa sobom.
I to je zapravo nered! A zlato zapravo štiti od toga. Postoje i druge stvari koje bi također štitile od toga. Ali
zlato se kroz historiju uvijek pokazalo posebno pouzdanim.
I zlato nikada nije razočaralo povjerenje kroz historiju.
A to je jednostavno reklamni argument da se zlato može ponovo upotrijebiti kako bi se u prvom
redu obnovilo ovo osnovno povjerenje u valutu.
To je upravo uništeno s trenutnim valutama.
Trebali bismo kritikovati činjenicu da ljudi vladaju nad drugim ljudima. To je pravi problem.
A ono što možemo reći o naizglednoj legitimnosti američke Federalne rezerve jeste
način na koji se zakon danas provodi u svijetu.
Da imamo dostojanstven pravni sistem.
Da, zakon je jednostavno stvorila neka klika koja zatim kaže da je grijanje sada obavezno.
I naravno da nisam sretan zbog toga ako moj sistem grijanja više nije prikladan.
Da, i tada je bilo upravo tako. Euro nam je nametnut bez ikakve mogućnosti da se usprotivimo. Drugim riječima,
to je nametnuti zakon. A nametnuti zakon je nepravedan.
Zakon se dogovara između ugovornih strana, a ti sporazumi ili ugovori uključuju činjenicu da se u ugovorima uzimaju u obzir svi
interesi, da se pristaje dobrovoljno, a ne, kao što se događalo u prošlosti i kao što smo
danas dopustili, da zakon nametne klika ljudima.
Pa ko će izdati bolji i pravedniji novac budućnosti? Vjerovatno neće to biti ECB, zar ne? Erich, šta misliš?
Da, apsolutno ne, jer čak i u trenutnom monetarnom sistemu bez zlatnog standarda zavisimo od malog broja moćnih
ljudi koje nazivam NWOlites – ne samo elitama, već Novom svjetskom poretku i elitama, silama iza kulisa.
NWOlites danas kontroliraju stvaranje novca i također određuju smjer geopolitike, Grupe
Trećih i politiku licenciranja centralnih banaka.
Ovo nisu nezavisne centralne banke; sve su privatne. To seže do Bank of England, vjerujem iz 1792. godine,
kada je britanska vlada prepustila moć izdavanja vlastite valute privatnim pojedincima.
Dakle, ovo seže mnogo dalje. I bez obzira trebamo li ECB ili FED, jednostavno nam trebaju stabilni sistemi kompenzacije.
Jednostavno ga nazivamo finansijskim sistemom ili monetarnim sistemom ili sistemom valuta; jednostavno nam
je potreban princip prilagođavanja valute ili učinka.
To možete sada uraditi s neobezbijeđenim novcem, s obezbijeđenim novcem, ali što se tiče
zlatne države, da se na to ukratko vratimo,
Sjećam se Rimskog Carstva, gdje sam za uncu zlata dobio po mjeri izrađenu mušku odjeću, naime tuniku,
kožne sandale, vijenac od lovora i crvenu mašnu uz to.
A danas za uncu zlata mogu dobiti i po mjeri krojen odličan muški odijelo s pristojnim cipelama.
Zlato uvijek ima istu vrijednost; samo valute rastu ili padaju u vrijednosti.
Dakle, ideja da će se zlato sada udvostručiti, umnožiti deset puta ili čak sto puta, ili da će
srebro i drugi metali učiniti isto, je potpuna iluzija.
Upravo su fiat valute u posljednje vrijeme izgubile značajnu vrijednost, i vjerujem da bi, kad bismo imali istinsku državu
koja brine o dobrobiti svojih građana, mogla, po mom mišljenju, čak i trošiti novac
koristeći odgovarajući, pravedan i pravičan sistem.
To bi svakako bila jedna mogućnost, ali s druge strane, čovječanstvo je, kako kažeš, toliko kreativno da
uvijek pronađe rješenja, i ta rješenja zaista postoje.
Dakle, gledajući unaprijed na tvoje pitanje, Robert, ko troši novac ispravno? Ili za šta ga mi koristimo?
Postoje primjeri ovoga. Neka se sistemi međusobno takmiče i neka ljudi odluče.
I to nas dovodi do sistema za koji vjerujem da će uskoro biti implementiran.
Imamo hitne probleme u finansijskom sistemu.
Imamo neravnoteže koje su nastale zato što su ljudi bili prevareni, zato što su vjerovali da mogu
dijeliti zajmove ili stvarati novac bez rizika.
Mogli bi dijeliti zajmove Ukrajini, i niko ne bi pitao kako će se novac vratiti; jednostavno bi stvorili još.
A sada se može desiti da će ova sredstva morati biti otpisana jer dužnik koji je primio
novac jednostavno kaže: "Više ga ne mogu vratiti."
Ovo se trenutno dešava 20.000 kompanija godišnje i više, samo u Njemačkoj.
Male količine, veće količine, ne znamo, ali to uzrokuje praznine.
A sada imamo problem u bilansu stanja banke jer su se nadali da će novac biti vraćen: poduzetnik XYZ, koji je sada bankrot, ili
dužnik koji je otišao u osobni bankrot, ili Ukrajina, koja ga ne vraća, možda uskoro i Francuska, koja ga
također ne može vratiti, i tako dalje i tako bliže... Njihov bilans stanja banke više nije ispravan.
Ili oni sami više nemaju nikakav kapital, koji se onda pojavljuje na pasivi, jer ako jednostavno izgube imovinu na strani aktive
– budući da je novac koji još uvijek očekuju od druge strane za njih imovina, ali za banku – onda moraju nešto poduzeti.
Isto važi i za centralne banke, a centralne banke se mogu jednostavno i elegantno izvući iz situacije tako
što će jednostavno revalorizirati jedinu procjenjivu stavku na svojim bilancama, a to je zlato.
Šta biste predložili, koja bi bila vaša idealna vizija monetarnog sistema u budućnosti koja bi dovela do mira i djelovanja?
Svako može pogledati film "Čudo iz Wörgla". To je zaista prekrasan film i vrlo autentičan.
Poznat mi je slučaj Wörgla i vrlo je autentično kako je bezkamerni sistem iznenada izvukao malu
zajednicu u Wörglju iz globalne ekonomske krize.
Stotine drugih zajednica su se potom željele pridružiti, sve dok cijela stvar nije nasilno spriječena.
Na kraju krajeva, sve se svodi na kamatne stope. Sistem koji donosi kamatu uvijek vodi u rat.
Prof. Gustav Ruhland je o tome pisao prije 150 godina u svojoj knjizi "Sistem političke ekonomije".
On je napisao da je rat način na koji bogati zarađuju novac.
On također piše da će, sve dok imamo kapitalizam zasnovan na interesima, uvijek postojati rat.
Jednostavno zato što kamatne stope automatski dovode do eksponencijalnog prezaduživanja, a na kraju to
rezultira ratom, pri čemu se zemlje međusobno bore.
Još je gore s zlatnim standardom, jer se na kraju sve svodi na zlato.
Ne sa konstantnom ponudom novca, jer onda ne bi moglo postati eksponencijalno...
Ponuda novca ne može ostati konstantna jer ekonomija raste i ponuda novca se mora prilagoditi ekonomiji.
Upravo to dovodi do krize. Upravo to dovodi do krize. To je problem.
Upravo smo vidjeli na primjeru Škotske i Velike Britanije da to nije slučaj.
Ali ima mnogo primjera gdje je to dovelo do krize i rata.
Posebno u vezi s globalnom ekonomskom krizom, nakon koje je uslijedio Drugi svjetski rat – nije slučajnost da su se ovi
događaji slijedili jedni za drugim u tako kratkom razmaku.
Dakle, SAD je bio u globalnoj ekonomskoj krizi sve do 1939. godine. Samo su kroz naoružavanje u Drugom svjetskom ratu uspjeli
izaći iz nje; inače bi i danas bili u globalnoj ekonomskoj krizi.
Ne možete se izvući iz takve deflacionističke krize bez rata.
I tako će stvari ići dalje kao i uvijek.
Doći će do deflacije, a zatim će doći veliki rat – sve će biti uništeno, a zatim ponovo izgrađeno.
Dogodiće se ponovo. Vidim da dolazi Treći svjetski rat, baš kao što je došao Drugi svjetski rat.
Postupak je potpuno isti kao i danas.
Sada se stvara ogroman spekulativni balon.
Ljude tjeraju na pohlepu: morate kupovati dionice, morate ulagati, novac mora raditi i svi
ćete se obogatiti, ili tako barem obećavaju.
A ako pukne kao što je bilo 1929. godine, onda ćemo imati potpuno isti slijed događaja kao što smo tada imali.
Možete li možda početi tako što ćete ukratko sažeti kako biste zamislili bolju Evropu?
Sa zadovoljstvom, gospodine Magnet. Prije svega, hvala vam puno na pozivu – oduševljena sam što sam ovdje.
Velika mi je čast biti ovdje na onome što smatram Drugim alternativnim forumom, Drugim alternativnim WEF-om.
Njemačka bi se trebala smatrati dijelom unije evropskih, suverenih država.
Zastupamo model. Zastupamo model nezavisnih, suverenih nacionalnih država, drugim riječima, ovu takozvanu Evropu očevina.
I mi se zalažemo za reforme, apsolutno za razgradnju ovog birokratskog čudovišta, koje me lično mnogo
više podsjeća na ostatke Sovjetskog Saveza, i za vraćanje Evropske unije njenom jezgru.
A to se može postići samo smanjenjem birokracije, uklanjanjem desetina hiljada birokrata i državnih službenika koji tlače
narod i nameću zabrane preduzećima i privatnim potrošačima.
Ovo je potpuno suprotno ideji slobodne konkurencije, slobodnog poduzetništva i građanskih
sloboda. Ali možda ćemo do toga doći za trenutak.
Gdje se ova vlada nalazi pod ovim strašnim kancelrom Friedrichom Merzom, kojeg smatram potpuno nesposobnim,
potpuno nesposobnom figurom koja nastavlja štetiti ovoj zemlji?
Uopće nije tako komplikovano.
Naše cijene energije su daleko previsoke. Svugdje gubimo u međunarodnoj konkurenciji.
Naš okosnicu čini automobilska industrija, motor s unutrašnjim sagorijevanjem.
Evo nas opet sa zabranom motora s unutrašnjim sagorijevanjem na nivou EU. Ali njemačka
vlada to podržava, pa se uopće ništa ne poduzima!
Zatim imamo Uredbu o energetskoj efikasnosti zgrada. Mislimo da je i to odlično.
A ako CSU onda počne raznositi nuklearne elektrane u Bavarskoj.
Moraš to zamisliti, to je kao divlja oluja.
Ovo je mašinska oluja, tehnološka oluja u našoj zemlji.
Historijski, ovo me podsjeća na jedinu kampanju Maoa Zedonga u komunističkoj Kini.
Prije je bio netko, Mao, koji je rekao: "Evo kako će se ovo raditi", i onda su svi slijedili njegov primjer i radili isto.
Ključna riječ: veliki skok naprijed. Šta je danas drugačije u Njemačkoj, šta se tamo radi?
Milijarde funti vrijedne osnovne sredine jednostavno se unište nakon amortizacije, nepovratno uništene.
Funkcionalne nuklearne elektrane, koje usput imaju ugljik-neutralan otisak, raznose se, a zemlja poput
Njemačke, industrijalizirana država, drži se nestabilnih opskrba električnom energijom uz vrtoglavo rastuće cijene energije.
Ovu slabost obnovljivih izvora energije ranije je nadoknađivao jeftini ruski gas.
Dakle, to me vraća na pitanje Evrope.
Šta je to, dovraga, navelo evropske lidere da intervenišu u tolikoj mjeri, da se suprotstave Rusiji u tolikoj
mjeri da naši nacionalni interesi više uopšte nisu zastupljeni, već naprotiv, biva im nanesena šteta?
Zato što postoje dvije stvari koje moramo razumjeti. Ne možemo voditi rat u Evropi bez Rusije, to je jedna stvar, a
druga je da naša ekonomija nije konkurentna bez ruskog prirodnog gasa – to je vrlo jednostavna računica.
Digitalizacija bi mogla biti prilika za one na vlasti. Barem se danas ovdje raspravljalo o tome da će digitalni novac
centralne banke, povezan s digitalnim identitetom, biti oblik represije protiv građana, kao i protiv opozicionih grupa.
Naravno da jeste, i zato to ljudi žele. Mislim, sve je međusobno povezano.
Pa, čvrsto sam uvjeren da je ono što smo vidjeli tokom mjera zbog koronavirusa politika, da
je to bio probni balon, proba za nešto veće.
Sistemi su vrlo pažljivo testirani kako bi se vidjelo do koje mjere represivne mjere mogu ograničiti građanska
prava i u kojoj mjeri će ljudi pristati na to putem manipulacije, agitacije i propagande u medijima.
Sve je to orkestrirao političko-medijski kompleks kako bi jednostavno uništio ljude jednom od najvećih laži ikada.
To je potpuno isti mehanizam kao i kod straha od klimatskih promjena.
E sad dolazi: oh, sad moramo nadzirati građane! To je direktan put u nadzorno društvo. Zašto?
Da, ne želite imati nikakve neugodne građane! Želite da bude kao u Orwellovoj 1984. – jasno se vidi – gdje se
stvara vanjski, izmišljeni neprijatelj i ljudi se nadziru.
Aldous Huxley je također vrlo, vrlo zanimljiv, kao i Ray Bradbury sa svojom knjigom Fahrenheit 451 – prekrasne
knjige koje slikaju distopijsku sliku budućnosti, prema kojoj, rekao bih, jurimo punom brzinom.
Von der Leyen noću sanja da može čitati naše poruke, pa se sve moje ionako čitaju, a mislim da se i tvoje čitaju. Malo je
neugodno, ali kako bi bilo lijepo da nijedan od nas više ne može platiti gotovinom – da budem iskren, nijedan
od vas ovdje više ne bi mogao platiti gotovinom – jer biste tada mogli biti kontrolisani.
A sad, stvar je u sljedećem: ako ne plešete kako vam sviraju oni na vlasti, da ste tokom pandemije koronavirusa rekli: "Hej, neću
se vakcinisati", šta mislite šta bi se desilo da su već imali sredstva da to urade, neko poput Södera u Bavarskoj
ili poput Lauterbacha, šta bi uradili nevakcinisanima...
Računi su blokirani, onda si mogao spavati pod mostom, jer digitalni euro nije ništa više od sredstva političke represije.
Ako ste disident, možete biti blokirani i oduzeta vam imovina; ona se može jednostavno konfiskovati ako postoji samo elektronski.
Na kraju se sve svodi na to! Upravo smo čuli drugi panel kako govori o imovini, nema više zapadne imovine.
Jedan kaže da želi kupiti nekretninu, a drugi mu to ne preporučuje.
Također se slažem s potonjom, gdje sasvim jasno kažem da je svako ko sada kupuje nekretninu podložan obaveznim hipotekama.
Vidjeli smo koliko brzo se to može dogoditi u Njemačkoj Zakonom o izjednačavanju opterećenja u 1950-im godinama.
Na njemu će biti obavezna hipoteka, pa je možete otplatiti i to su jednostavno sva sredstva.
Zatim će uslijediti zabrana zlata, jer su zabrane zlata prethodnica kapitalnim kontrolama.
Ako euro nastavi padati, a hoće. Euro opstaje samo zahvaljujući kupovinama podrške centralnih banaka, odnosno stranih centralnih
banaka, koje prodaju svoje, jake valute, u zamjenu za euro.
Još uvijek moraju uzimati ovaj otpad, sav taj meki novac. A onda dolaze zabrane zlata.
To jest, vidjeli smo to u razdoblju pred Prvi svjetski rat i tokom Prvog svjetskog
rata, s ratnim obveznicama i zamjenom za zlato.
Ali kasnije to više nisu mogli raditi, pa više nije bilo zamjenjivo, a to je zbog činjenice
da ljudi više ne mogu izbjeći nacionalne valute.
I zato ljudi žele digitalni euro.
Znamo da je to bezvrijedna valuta, to je fiat novac, postoji samo elektronski, i oni žele vršiti pritisak na
ljude kako više ne bi mogli izražavati svoja mišljenja.
Tada će im računi biti zamrznuti. A s druge strane, više neće moći izaći iz ove valute, iz ovog fiducijarnog novca.
Ovaj spektar između ljevice i desnice zapravo više nije problem, ili barem nije problem današnjice.
Problem našeg vremena je zapravo napetost između slobode i državne represije.
To je to, stvarno! Za mene lično.
I ja uvijek znam šta slijedi, oh da, mislim, zašto je to AfD, zašto oni to govore, mi smo ovdje desničari i sve to.
Da, i ja sam desničarski konzervativac, ali uvijek moraš postaviti prioritete.
A moj lični prioritet je raditi na tome da se suprotstavimo nadmoćnoj državi kako bismo sačuvali naše građanske slobode.
Upravo me je to motiviralo da se upustim u politiku.
To je razlog zašto danas sjedim ovdje.
Nikada neću zaboraviti ovo do kraja života.
I svi oni koji nepromišljeno koriste riječ 'rat' trebali bi otići na takvu prvu liniju.
Trebali bi vidjeti šta se tamo dešava onima koji su direktno na prvoj liniji, onima koji su u pozadini.
To je nezamislivo, i tako je neodgovorno čak i pomisliti na pokretanje nečega sličnog ponovo.
Kada biste skicirali ovu sliku idealne Evrope, odakle biste prvo počeli?
EU mora otići. To je moj apsolutni zahtjev.
Tokom godina, kroz sporazume i krize, EU se etablirala kao okupacijska sila u Evropi i, po mom mišljenju, okupira ovaj
kontinent na brutalan, autoritaran način, gušeći njegove kulture, gušeći slobodu, gušeći slobodu izražavanja – i
vraćajući ovaj kontinent tamo gdje ga je EU zapravo željela spasiti, naime u ruševine rata.
I upravo tamo vodi Evropu ponovo. I ova EU mora biti ukinuta.
To je apstraktna konstrukcija koja više nema nikakve veze s Evropom.
To je otuđena grupa birokrata koja vjerovatno više ne zna šta se dešava u Evropi, osim u
Briselu, u njihovim enklavama, u njihovim mehurima.
To bi bio moj prvi zahtjev i bio bih nepopustljiv.
Jer ne možete reformisati ovu EU; u tom slučaju morate potpuno razmontirati sistem.
Šta će od toga ispasti je veliko pitanje, ali može biti samo bolje.
I evropske nacije su decenijama pokornice diktatima ove Evropske unije.
I optužujem naše političare za izdaju, za izdaju građana Evrope, jer su nas prodali i izdali, za koje god interese.
Evropa je zaista uporište zla u ovom trenutku.
Ovo je mjesto odakle proizlazi sva zlo. Evropu nije moguće reformisati.
Ova Evropa koju danas nalazimo definitivno mora potpuno nestati.
U tom pogledu nisam žestoki pristaša Evrope, tog birokratskog čudovišta, te samoreferencijalne paternalističke
strukture, koju vidim kao imperijalistički projekt Sjedinjenih Američkih Država nametnut državama Evrope.
Dobro isplanirano, divno pripremljeno – reći ću o tome nešto više za trenutak, kad budem imao priliku.
Dakle, nisam žestoki Evropljanin. Stvarno ne, ne možeš biti.
Zaista nema ništa dobro što se može reći o ovom pseudo-parlamentarizmu koji se izvodi pred našim očima.
Ovo je faza ničega.
Ako pogledate govore, poslanici imaju dvije ili tri minute, a zatim im se isključi mikrofon, posebno ako kažu nešto što ne
odgovara mišljenju gospođe von der Leyen, koja je u međuvremenu u glavi zaokupljena planovima obavještajne službe EU.
Možeš sve vidjeti na njoj, možeš pročitati u njenim očima totalitarne misli koje joj prolaze kroz glavu.
Ovo ne može biti Evropa koju iko želi, a pogotovo ne ja.
Ne mogu zamisliti kakvi bi ljudi željeli takvu Evropu, osim onih koji su isključivo zainteresovani za moć i
imperijalističke ambicije, za pripremu novih ratova ili barem za izgradnju neke vrste vojnih sposobnosti. To nije moja Evropa.
Mogu na to prilično jednostavno odgovoriti za sebe: zatvorite sve institucije EU odmah, u potpunosti i bez zamjene.
Svi evropski zvaničnici su otpušteni, potpuno i bez zamjene. Ovu birokraciju uopće ne trebamo.
Vjerujem da mi ovdje na ovom govornicičinom pultu pravimo grešku – i ovo je opća kritika koju bih želio uputiti samima sebi –
jer nas je pogodila propaganda koju sam ranije spomenuo, pretpostavljajući da se ova Evropa, ova EU, može reformisati.
EU je jednako nemoguće reformisati kao potpuno zauzet hotel koji treba renovirati.
To nije moguće; ovdje ne možemo ništa reformisati.
Možemo ga samo ukinuti i zaista ukinuti bez zamjene!
Građanima ovo sve nije potrebno, jer ništa od toga ne doprinosi životu, slobodi ili imovini.
Ovo su vrijednosti koje bi bile ugrožene.
EU nije ništa poboljšala ni u relevantnoj mjeri, već je samo sve zakomplikovala.
Serge, sjedio si odmah pored Martina Sellnera.
Kad sjedite ovdje s njim na podiju i trebate razgovarati o remigraciji, zar se ne bojite Martina, za kojeg se tvrdi
da želi odmah remigrirati sve ljude različitih boja kože?
Pa, ovdje u Pragu, u Češkoj, definitivno ne, jer smo oboje trenutno stranci tamo. Tako da me ne može deportovati.
(...) Posebno kada su u pitanju teme poput politike, izbjegličke politike, remigracije i integracije, vjerujem
da je Martin Sellner godinama bio nepravedno tretiran.
Da, svako ko je razumno dobro čitan i pažljivo sluša... i ovaj mladić je također prilično privlačan, mora se reći,
zgodan, tako da on nije samo elokventan, već i zgodan – ne, ali njegove ideje, njegove misli su jasne.
Martine, napisao si knjigu o remigraciji koja se često citira i često se o njoj raspravlja.
Vaše teorije su izazvale žestoke rasprave.
Također su bili tema rasprave u postupku zabrane "Compacta".
Govoriti o repatrijaciji stranaca ovih dana je gotovo kao hodati pravnom žičanom vrpcom.
Dakle, koji su vaši glavni argumenti? Evo kratkog sažetka.
Mogao bih o ovome dugo govoriti, mogao bih napisati čitavu knjigu o tome, i zapravo sam je napisao, koja je, zahvaljujući
CORRECTIV-u i gradu Potsdamu, postala bestseler – dakle, u svojoj demonizaciji, u svom pokušaju da ubiju ovaj pojam, uspjeli su.
Danas ga koristi Trump, Musk ga koristi, od Chege u Portugalu do Lige u Italiji. A koji su osnovni principi?
U suštini, to je samo povratak u normalu u migracijskoj politici. To podrazumijeva remigraciju.
Jer nismo ni svjesni šta se dogodilo od 2015. godine.
Ljevica nam je predstavila potpuno apsurdnu raspravu, naime: Je li ilegalna migracija ilegalna?
Naravno da je to nezakonito. Šta se dešava s ilegalnom migracijom?
Naravno da se mora vratiti kući. Tačka, to je sasvim jasno.
Raspravljanje o ovome deset godina je potpuno apsurdno. A remigracija normalizira raspravu.
Kraj invazije, zaustavite ludilo azila, Tvrđava Evropa.
Podržavam stvaranje zona za prijem i centara u Sjevernoj Africi gdje ljudi mogu živjeti s dostojanstvom
i sigurnošću, naučiti zanat, ali ne i doći u Evropu.
Legalna i ilegalna zamjenska migracija mora biti zaustavljena.
Potrebna nam je gostoljubiva kultura za našu djecu i naše porodice.
Također je potrebno vršiti pritisak na paralelna društva da se prilagode. Zaustavite islamizaciju.
Ovo je princip koji stoji iza mog prijedloga remigracije, zasnovanog na dobrovoljnom sudjelovanju,
ponudama umjesto prisile i u suradnji s lokalnom pomoći.
Ranije smo razgovarali da lokalno moraju postojati potencijalni klijenti.
A ako povučemo sve doktore iz Sirije i Nigerije, onda će nam ljudi prirodno dolaziti.
Moramo stvoriti prilike na lokalnom nivou, pružiti pomoć na lokalnom nivou, ali jasno dati
do znanja da ne postoji način ulaska u Evropu.
I onda, ne za dvije godine, ne za tri godine, nego za 15, 20, 30 godina, Njemačka će biti njemačkija
nego što je danas. I to je, ukratko, remigracija.
Jednostavno smo izašli na ulice Berlina.
Uzeo sam lijepu olovku na držač, prišao prolaznicima i rekao: "Biste li u svoj dom primili migranta?"
Skladišta su puna, stanovi su puni.
Da li biste možda učinili nešto za zajednicu i prihvatili ove migrante? – Da, da, mi bismo to definitivno učinili!
I onda sam izvukao Feroza Khana iz ugla i rekao: "Evo ga. Možeš ga odmah povesti sa sobom!"
A onda: "Ne, ne, ne, nemamo nikakvog prostora!"
Naravno, željeli smo upotrijebiti humor kako bismo skrenuli pažnju na činjenicu da Njemačka i društvo
uvijek govore: "Imamo prostora, imamo prostora, možemo sve primiti." Ne, nemamo prostora.
I očigledno je da je cijela ova migracijska politika propala.
Ipak se iznova i iznova govori da možemo primiti bilo koga, da će se sami integrirati.
Ne, neće se svi ovdje integrirati. I željeli smo na to skrenuti pažnju.
I bilo je vrlo zanimljivo vidjeti kako su ljudi reagovali.
Dakle, prije svega, da, definitivno, ja sam unutra.
I onda Feroz stvarno stigne, obučen u lijepu jaknu i kul kapu: "Zdravo, ja sam ovdje!"
I onda je vrlo brzo neko rekao: "Ne, to neće raditi, to neće raditi!"
Koliki je, po vašem mišljenju, rizik da će islamizacija u Njemačkoj ili Austriji dovesti do daljnjih terorističkih napada?
Da, pa vidimo da u posljednjih nekoliko godina više nemamo napade velikih razmjera kao prije, niti mnogo pokušaja, već se sve
preusmjerilo uglavnom na napade nožem, gdje mediji naravno pokušavaju prikazati da je riječ o mentalno
oboljeloj osobi, kao da iza toga ne stoji nikakva ideologija.
I vrlo je, vrlo važno naglasiti i skrenuti pažnju na to zašto ovi ljudi to rade.
Ovo je izuzetno važan aspekt, jer mediji, posebno, pokušavaju ovo prikriti, da uvjere stanovništvo kako ne bismo saznali pozadinu,
da je ovo jednostavno ideologija, naime politički islam, islamizam, ideologija koja ima za cilj islamizirati ne samo
Njemačku i Austriju, već i cijelu Evropu, i da se ta agenda dosljedno provodi na različitim nivoima,
koristeći različite metode, uključujući terorizam.
I mislim – ionako ćemo to vidjeti za Božić – već vidimo kako se sve sigurnosne mjere pojačavaju i ovu tužnu sliku božićnih sajmova
koji moraju biti strogo osigurani kako bi obični građani mogli osjećati razumno sigurno – jer, naravno, prave sigurnosti nema.
Rekao bih da bismo trebali prestati promovirati ovu agendu ulaska u zemlju bez putnih isprava ili viza.
Prestat ćemo se igrati s ljudima, jer čak i kad neko ko je vidljivo tamne puti razgovara s nekim ko je svijetle puti...
… Pa, nisam toliko slabo pigmentiran …
Tako je, tako je, moram sasvim jasno reći, kako ovi migranti pronalaze put do Njemačke, do Evrope?
Da, oni ne stoje na našim granicama s tenkovima i ne govore: otvorite granicu ili ćemo pucati.
Da, tim ljudima je namjerno dozvoljen ulazak u Evropu, dozvoljen ulazak u Njemačku; bili su namamljeni.
Bio sam u Demokratskoj Republici Kongo prije samo dvije sedmice, i tamo također postoje mreže krijumčarenja
koje tačno znaju koliko iznosi dječiji dodatak u Njemačkoj, šta mogu očekivati i tako dalje.
Pa, imam vrlo jednostavno rješenje za rješavanje cijele azilske i migrantske krize.
Vjerujem da bi sve brzo završilo da su azilni centri jednostavno izgrađeni odmah pored političkih vila.
To bi se vrlo brzo riješilo, ali šalu na stranu.
To je jednostavno prvi korak, preokretanje faktora privlačenja i odbijanja.
Potpuno si u pravu, kao što si rekao, sve poticaje da ljudi dolaze ovamo treba zaustaviti. Mislim, gdje smo mi, molim te?
Ljudi dolaze u Libiju iz Bangladeša i plaćaju krijumčarima da stignu u Evropu – to nema nikakve veze s bježanjem
iz svoje zemlje, to je ekonomska migracija jer ovdje nudimo poticaje. Naravno, svi oni moraju odmah otići.
Illegalni imigranti koji ovdje dolaze ilegalno također moraju otići.
A to, naravno, znači sve one koji su nezakonito ušli u zemlju. Svako ko može nezakonito ući, može i zakonito otići.
Također smatram ovo posebno smiješnim – ljevičarske zajednice: "Ne možemo ništa učiniti po
pitanju masovne migracije, moramo otvoriti granice."
Naravno, to znači da će milioni doći ovdje.
Ali svaka osoba koja treba biti deportovana navodno je poput penjanja na Mount Everest.
Potrebna su jednostavna i jasna rješenja.
Od 1945. godine živimo u ovoj kulturi krivice. Da. Mi, kao Nijemci, smo krivi.
Moramo primati ljude jer je to naša dužnost.
Mi nemamo ovu obavezu! Ni ne moramo nikoga primiti.
Možemo primiti ljude kojima je pomoć potrebna, koji se integrišu, koji su zahvalni što su ovdje
pronašli drugi dom. I koji nam zauzvrat pokazuju:
Hvala vam što ste me prihvatili, integrirat ću se ovdje!
A ako ti sam, kao što je moj slučaj, imaš porodičnu istoriju, uključujući migrante koji su došli u Njemačku, naučili jezik
ovdje, morali su raditi, nisu dobili ništa besplatno... Dobili su vrlo mali stan, u kojem je šestoro njih spavalo u jednoj sobi.
Napredovali su i i dalje su voljeli i poštovali ovu zemlju. A to se danas ne dešava.
I mogu samo reći da to proizlazi iz ove kulture krivice i da se moramo udaljiti od nje.
Nije naš posao primati svakoga ovdje, a sigurno ne i spašavati svijet.
Naš prvi poticaj je da kažemo da ćemo vas rado prihvatiti ako ste za ovo zahvalni i ako nam
pokažete da se integrirate. I to je dobra stvar.
Ali jednostavno postoji veliki broj ljudi koji se ovdje ne integrišu.
I smatram to vrlo, vrlo velikom tragedijom.
A ja, "crni bombarder" iz Konga, "Leopard", da, želim da svoj hrabrost prenesem na njemački narod,
da im kažem: ne bojte se. Strah je loš saputnik.
Došao sam u Evropu kao izbjegličko dijete iz Demokratske Republike Kongo, pronašao sam svoj put i
naučio voljeti vašu zemlju. Moja su djeca Nijemci.
Sada sam spreman raditi ruku pod ruku s tobom kako bismo izvršili ovu misiju.
I to je ono za što želim voditi kampanju sljedeće godine.
Vrlo lijepo, Stefan Magnet, domaćine ovog, mora se reći, gigantskog događaja – drugi
Alternativni WEF je sada održan ovdje u Pragu.
Paneli su završeni, bilo je mnogo diskusija i nevjerovatan broj vrlo, vrlo vrijednih,
dobrih kontakata koji su ovdje uspostavljeni.
Kako ste? Jeste li zadovoljni rezultatom?
Više sam nego zadovoljan, jer se sve divno ispostavilo.
Nije bilo većih incidenata, nije bilo ometajućih radnji.
Svi govornici su došli, održali svoje govore i mirno i prijateljski se slagali jedni s drugima.
Na sceni je, naravno, bilo kontroverzi, što je upravo ono što želimo. To je dobro – bilo je bolje nego u prvoj godini.
I jako sam olakšan što smo to uspjeli, u najpravednijem smislu te riječi.
I ja sam veoma ponizan i zahvalan što imamo toliko sjajnih saradnika, sjajnih medijskih partnera
koji ovdje izvještavaju na raznolik i predan način.
Stvarno sam jako sretan što smo se ovdje okupili i što smo ovo predivno izveli već drugi put.
Odlično, vrlo lijepo. Stefan, tvoj slogan je uključivao frazu: "Od kritike do snage."
Možete li malo definisati riječ 'moć', da bismo razumjeli o kakvoj moći ovdje govorite?
Da, također sam u svojim završnim riječima rekao da se radi o udruživanju naše volje.
Kad se složimo da ostvarimo cilj, kad želimo unaprijediti zajednički cilj, možemo
razviti SNAGU. I to je ono što nam je važno.
Radi se o razgovoru o konkretnim rješenjima i konkretnim idejama te o postavljanju ciljeva prema kojima možemo zajedno raditi.
I zajednička, organizovana volja može pomjeriti planine.
Vidjeli smo to s COVID-om 19, gdje su stotine hiljada, na kraju milioni ljudi rekli: ne želimo da budemo
prisiljeni na gensku terapiju, ne želimo primiti cjepivo, želimo fizički integritet, želimo slobodu.
I to je dovelo do rasta protesta, koji su postali moćni, uz građansku neposlušnost koja se odvijala svuda.
A sada želimo da u Evropi ne bude rata.
Ne želimo da nas iskorištavaju za Ursulu von der Leyen ili Jensa Spahna ili kako se već zovu te marionete.
Ne želimo nasjesti na plavu zastavu s zvijezdom Evropske unije; naprotiv, kao i s koronavirusom, želimo živjeti u samoodređenju
i slobodi i ne dopustiti tim političarima da nas naguraju u rat.
To je zajednička volja koju smo ovdje željeli izraziti.
I mislim da je to uspješno postignuto, a također pokazuje gledateljima kod kuće da se slažemo.
Ne želimo rat; sada udružujemo snage da ga spriječimo u narednoj godini.
Vrlo dobro. Također ste okupili širok spektar ljudi da raspravljaju o ovoj temi.
Kako se može spriječiti mogući rat u Evropi?
Osjećate li da su se za vas, kao stručnjake iz širokog spektra područja, pojavili konkretni sljedeći koraci?
Stvarno smo iz toga izvukli mnogo toga.
I zaista, jedan jasan ishod simulacije i panel diskusije bio je da se rat, naravno, mora nazvati onim što jest.
To je zločin, to je ružno, to je brutalno, to je krvavo.
Morate pokazati slike, morate pokazati emocije.
Rat nije apstraktan; ne odvija se negdje u Gazi ili negdje u Siriji.
Ne, on dolazi k nama i mi bismo za to trebali umrijeti, trebali bismo za to krvariti.
Moramo izgubiti utrobe i ruke na prvim crtama, a također i kod kuće.
Kada padnu teška oružja masovnog uništenja, to će utjecati na našu domovinu.
Onda će to također utjecati na starije osobe, koje kažu: "Uostalom, ionako više ne moram ići na front."
Ali gubite unuke i unuke, jer se i kćeri trebaju regrutovati u duhu jednakosti.
I rat dolazi i u naše domove; oduvijek je bilo tako.
U 1945. godini i stariji su patili zbog bombardovanja, protjerivanja i oskvrnuća.
Dakle, to će utjecati na sve. Rat je ružan, ne trebamo još jedan krvavi rat u Evropi.
Dakle, možete vidjeti da vam je ova tema vrlo bliska srcu i da je izuzetno važno da to prenesete
gledateljima, ali i svima koje ste ovdje okupili.
Odličan posao. Još jednom vam čestitamo na ovom događaju.
Vrlo smo sretni što o tome izvještavamo i također ćemo sažeti panele.
Možda za gledatelja, kada vidi da postoje stručnjaci, ljudi koji imaju utjecaj.
Stvarno si okupio sve, od influensera do kandidata za kancelara.
To je nevjerovatno. Morat ćeš mi nekad ispričati kako si to napravio uz pivo. Ali stvarno dobro.
Pitanje je sada: šta biste rekli gledatelju? Kada biste jednostavno progovorili u
prostoriju u kojoj oni upravo sada sjede i gledaju vas.
Šta svaki pojedinac može lično učiniti da spriječi mogući rat?
Da, sasvim sam uvjeren da mi samo dajemo poticaj.
Želimo pokazati da se mnoge ličnosti, koje su gledaocima već poznate iz pandemije koronavirusa i drugih
programa iz širokog spektra medijskih sadržaja – kojima ljudi vjeruju – udružuju u borbi protiv rata.
Mi to radimo. Mi predvodimo. Preuzimamo odgovornost.
Ponudit ćemo širok spektar prilika u kojima se gledatelji također mogu uključiti, od kojih će neke biti niske prepreke.
Potpuno smo svjesni da ne može svako pokrenuti televizijski kanal poput Kla.TV ili AUF1.
Ne može svako organizovati mega-demonstraciju sa stotinama hiljada ljudi ili biti advokat koji piše pametne pravne obavijesti.
Ali svako može nešto učiniti. Svako može dijeliti letke. Da, svako može zalijepiti naljepnice.
Svi mogu jasno izreći šta je sada na kocki unutar svog kruga rođaka i porodice, na poslu ili za stolom svojih stalnih gostiju.
Da, oni na vlasti žele prikriti svoje zločine pribjegavajući ratu.
I oni nas žele iskorištavati, kao i uvijek.
Mi smo sada figure na šahovskoj ploči.
Jednostavno ih treba pobiti. I moramo reći: Ne!
Svaki gledalac mora sebe pitati: šta mogu učiniti? Želim li stajati u prvom redu?
Vjerovatno ne. Da, malo ljudi to želi.
Onda možda mogu o tome razgovarati sa svojim prijateljima. Da, možda ni to ne želim?
Onda noću tajno dijelim letke ili negdje lijepim naljepnice.
Kad crkva dođe i kaže da je vakcinacija sloboda, rat je sloboda, tada ću zalijepiti naljepnicu na
vrata crkve na kojoj piše: Ne ratu! Da miru! – šta god.
Ili mogu donirati. Mogu podržati.
Mogu biti multiplikator. Mogu preuzeti programe i ponovo ih postaviti kako bih zaobišao društvenu cenzuru.
Postoji tisuću mogućnosti. Svako mora razmisliti o tome šta može doprinijeti.
Ako samo budemo stajali po strani i ne činili ništa u nadolazećoj 2026. godini, kada će još uvijek biti moguće
nešto poduzeti, jer će nakon toga zaoštriti uzde i tada više neće biti mnogo prilika za mirni otpor.
Oni koji sada ne učine ništa, kasnije će se morati suočiti s pitanjem zašto nisu učinili ništa kad to više nije bilo moguće.
Sada je vrijeme za akciju! Aktivizam znači biti aktivan, i svi sada moraju na neki način biti aktivni za mir.
To je prilično izjava! Hvala vam puno na ovom intervjuu i na cijelom događaju. Držimo vam palčeve i podržavat
ćemo vas tokom cijelog programa kako bismo osigurali da ovaj mir zaista bude očuvan. Hvala vam.
Prijenos uživo s drugog A-WEF-a. Sada je s nama uživo Elias Sasek.
A Elias, ti si već jučer bio ovdje, stigao si ranije.
Tamo ste raspravljali o vrlo važnim pitanjima u nešto manjoj grupi, u zatvorenom krugu do kojeg mi također nismo imali
pristupa... Možemo li vas pitati o čemu ste tamo raspravljali?
Imate li primjer? Možete li nam reći nešto što je možda odlučeno jučer?
Bili bismo vrlo zainteresovani da saznamo.
Da, jučerašnje diskusije su bile vrlo zanimljive.
I bili smo također sigurni da se slažemo po jednoj tački:
Koja je trenutno jedna od najvećih prijetnji, uključujući pokret za slobodu, obrazovnu scenu koju imamo i slobodne medije?
Složili smo se da je ovo očito shadow banovanje, da AI algoritmi jednostavno razbijaju sve što objavimo na
internetu u svojim ocjenama i više ga ne isporučuju, umjetno ograničavajući njegov doseg.
I protiv ove mjere – kao što smo svi vidjeli – jedino što vrijedi je da se udružimo, radimo zajedno, ostavimo
svoje egove po strani i zajedno probijemo ovaj mjehur ili zajedno probijemo ovu blokadu u sjeni.
I smatram vrlo zanimljivim da smo se također složili, na primjer u zajedničkim kampanjama, pripremiti mnogo više
programa u A4 formatu kao tekst, kako bi ih ljudi mogli ispisati i sami postati distributeri.
Dakle, vidimo da se krug zatvara, vraćamo se analognom, offlineu.
Sada smo već znatno ispred s Kla.TV Offline.
Ono što godinama radimo sa S&G, naime sami štampamo stvari, distribuiramo ih i gradimo
distributivne mreže, također je vrlo, vrlo popularno.
Vjerujem da će se ovo u narednim godinama značajno razvijati i da je to izuzetno dobra kampanja ili rješenje za borbu protiv ovog
shadow banovanja, jer jednostavno ograničava digitalni doseg.
Veoma impresivno! Svako ko te poznaje zna da trenutno upravljaš svime u IT odjelu Kla.TV-a i da si ga i sam postavio.
Imali ste još jednu vrlo intenzivnu godinu, s mnogo novih razvoja – upravo ste to spomenuli, Kla.TV Offline, sistem je pokrenut i
radi, što je također prilika za umrežavanje neovisno o internetu.
Da li to radi? Imate li već neku povratnu informaciju za gledaoce?
Da, nevjerovatno je. Nedavno smo napravili izvještaj i procijenili brojčanicu, a sada više od 40 zemalja učestvuje.
Nevjerovatno je koliko ovo postaje dinamično, a ovdje večeras su me također nekoliko puta pitali o ovom projektu.
Srećom, nalazimo se na čelu podizanja svijesti, a neki razmatraju ponuditi slične projekte.
I sve će se ovo razviti, ali kako kažu, offline je novi organski.
Ovo će prevladati ili mora prevladati.
I moglo se iz razgovora zaključiti da je sastanak uživo bio potpuno drugačiji od
virtualnih sastanaka koje smo imali prošle godine.
Bila je topla atmosfera, međusobno razumijevanje i spoznaja da samo zajedno možemo prebroditi ovo vrijeme.
Vrlo lijepo! Da, to je jedini način da se to uradi, i sigurno nije bilo lako svima povjerovati da sve što
ste za ovo izgradili i dalje radi izvan mreže sa svim proizvodima i da je i dalje besplatno.
Ili kakvi su bili povratni komentari? Primjećujem ljude koji ne mogu da vjeruju, koji to ne mogu zamisliti.
Da, veoma je, veoma teško zamisliti ako to ne znate, ako ne znate kako radimo zajedno i šta
nas motiviše, našu posvećenost – ako to ne znate.
Rekao sam da poklanjamo tvrdi disk kako bismo motivirali ljude i potaknuli ih da ga proslijede još dvoje.
To je nezamislivo, i za nas je nezamislivo.
Postoji samo jedno rješenje: morate doći i posjetiti nas, umrežiti se s nama lokalno i upoznati nas.
I otvaraju se sasvim novi svjetovi!
I imam puno saosjećanja prema ljudima kada im to kažeš, jer im to zvuči kao nešto sa druge planete.
Ali ljudi bi nas definitivno trebali upoznati, svratite.
I zaista postoji ovaj novi svijet bez novca, gdje novac nije u fokusu, već gdje su ljudi iskreno
posvećeni da ga prenesu svojim susjedima i budu tu za njih.
I oduševljen sam svakim razvojem u ovom smjeru, kako sada, tako i u budućnosti, unutar scene besplatnog obrazovanja.
To je jedinstveno. Iskreno, nisam ni pronašao ovakve proizvode ni u "Welt mit Geld" – da oni nude nešto slično.
Vi te proizvode stalno nudite i svima ostalima, a također pomažete da cijeli pokret svjesnosti od njih ima koristi.
To je zaista odlično.
Puno vam hvala na svim vašim naporima, vašoj posvećenosti i vremenu koje ste odvojili.
Znam da si svugdje tražen i rado ću te opet pustiti za trenutak.
Hvala vam, i ako mogu na bilo koji način pomoći i ako možemo raditi zajedno da ostvarimo
utjecaj, onda će svaki napor biti vrijedan truda!
Odlično, Elias, hej!
"U svim zajednicama postoje ćelije otpora."
Ako ne postoji, onda je neodrživ.
Povežite se sa vašim regionalnim Kla.TV timom: www.kla.tv/vernetzung