Nakon dva impresivna dana ovdje na Alternativnom WEF-u u Pragu, Kla.TV sada prikazuje sažetak
najvažnijih trenutaka i najuzbudljivijih izjava. Pratite nas.
Pogrešno sam razumio skraćenicu A-WEF.
Uvijek sam mislio da je to alternativa Svjetskom ekonomskom forumu Georgea Sorosa.
U redu, već sam pripremio uvod za svoj govor.
Moji dragi prijatelji, moji cijenjeni neprijatelji Georgea Sorosa.
Dobro je i ugodno za nas što ste odabrali Prag, moj rodni grad, grad u kojem sam proveo cijeli
život, kao mjesto održavanja vaše konferencije.
S jedne strane, to pokazuje da je Prag u ovom trenutku prikladan za ovu prigodu, što je znak
relativne slobode koja još uvijek postoji u našoj zemlji.
S druge strane, to pokazuje nešto drugo, nedostatak slobode u Njemačkoj, što smatram vrlo opasnim.
Ovo je zabrinjavajuće, ne samo za Nijemce, nego i za nas u Češkoj Republici.
Za nas je Njemačka oduvijek bila naš najvažniji, najznačajniji i najveći susjed kroz povijest.
Čak i ako nije uvijek najprijazniji.
U tom pogledu smatram da je vaša ideja o potpisivanju zajedničke deklaracije pod nazivom "Sve za mir" ovdje u Pragu danas
pozitivna stvar – osobito s obzirom na ovogodišnje događaje u Njemačkoj nakon izbora i, po mom
mišljenju, Friedrich Merz i njegovo ratoborno raspoloženje.
Današnji događaj trebao bi nam pružiti nove i konkretne ideje koje možemo provesti u naše političke aktivnosti.
Želim vam pozitivne i konstruktivne rasprave i još jednom vam zahvaljujem na pozivu i na pažnji koju ste
posvetili mojim današnjim primjedbama. Puno vam hvala.
Dok globalisti razglasuju ratnu propagandu, govoreći o eksproprijaciji i uništavanju slobode
izražavanja, želimo na ovaj dan uložiti poseban napor da bismo obranili demokraciju, slobodu i mir.
A vi, dragi gledatelji kod kuće pred svojim ekranima i vi ovdje u konferencijskom centru, znate
da sloboda i demokracija nisu sport za gledatelje.
Sloboda se mora braniti, za nju se mora boriti, i upravo ćemo to zajedno učiniti ovdje ovog vikenda.
Gospođe i gospodo ovdje u dvorani, dragi gledatelji kod kuće pred svojim ekranima.
Naša se zajednica ujedinila tijekom izvanrednog stanja zbog koronavirusa.
Pod pritiskom smo prepoznali zajednički cilj, dolazeći iz vrlo različitih smjerova, i ujedinili smo se za tu svrhu.
Corona nam je pokazala koliko vrijede naša zajamčena ljudska i građanska prava kad je u pitanju nametanje nečije agende: ništa.
Međutim, pandemija koronavirusa također je pokazala koliko smo snažni kada udružimo snage.
A sada, na kraju 2025. godine, suočavamo se s potpuno novim izazovom.
Jer u Europi, u Europi će biti još jedan rat. Barem nam to govore.
Ursula von der Leyen prilično otvoreno govori o ratnoj ekonomiji.
Britanci pod vodstvom Keira Starmera postaju borbeno spremna i oklopna nacija.
A njemački ministar obrane Boris Pistorius želi biti spreman za rat do 2029. godine.
Službena naracija je napravila potpuni zaokret.
Odjednom su rat i nasilje, oružje i tenkovi ponovno izrazi političke volje.
Čak se i pojmovi koji su desetljećima demonizirani, poput domovine, ponovno koriste,
ako ste čuli Jens Spahnov govor u studenom.
Moramo se boriti za našu zemlju, kaže on.
I zato postaješ sposoban za vojnu službu, zato se pridružuješ oružanim snagama.
Da, možda za zemlju. Ali, gospodine Jens Spahn, vi niste zemlja.
I nećemo ići u rat zbog Spahna i von der Leyen.
I ne želimo nasjesti na zvjezdanim zastavama EU-a niti gledati kako naš dom odlazi u dim.
Mi kažemo ne ratu sa svom odlučnošću i bez kompromisa.
I zato posvećujemo ovogodišnji program Drugog alternativnog WEF-a pitanju:
Kako možemo spriječiti izbijanje rata u Europi?
O tome se radi na današnjem prvom panelu: Mislite na mir, živite zdravo.
Naši gosti u ovoj rundi su svi liječnici, strastveni medicinski stručnjaci, i svi
zagovaraju holistički pristup iznad svega drugog.
Jer oni, kao i svi mi, u potpunosti su svjesni da su tijelo, um, psihika i fizički simptomi neraskidivo povezani.
Svi smo to čuli, ali što to konkretno znači za naš način života, osobito imajući na umu teške godine i
mjesece koji su pred nama, a koje smatramo velikim izazovom?
Pa kako se zaista možemo održati zdravima u ovim teškim vremenima?
Zdravlje nije stanje, već stalan proces stvaranja harmonije na fizičkoj, emocionalnoj i mentalnoj razini.
Na fizičkoj razini postižemo sklad kroz razumno prehranjivanje i redovitu tjelovježbu.
Stvaramo ga emocionalno prepoznavanjem i rješavanjem sukoba, a mentalno ga prepoznajemo znajući tko smo.
Konvencionalna medicina vidi samo tijelo; ne vidi druge razine.
I budući da vidi samo tijelo, može ga liječiti samo fizičkim sredstvima i ostalo zanemariti.
I to čini konvencionalnu medicinu vrlo ograničenom.
Ne protivim se konvencionalnoj medicini; potrebna nam je, ali ima svoja ograničenja i treba je znatno proširiti.
Kako se vaš pristup razlikuje od pristupa konvencionalnog liječnika?
Povezanost je u tome da se ljudi uvijek moraju promatrati kao cjelovita bića, a trend posljednjih desetljeća išao je prema sve
specijaliziranijoj medicini, sa sve manjim subspecijalnostima koje, kada se promatraju zajedno,
zapravo ne mogu dočarati ljudsko biće u cjelini.
I ja sam, naravno, to vrlo jasno vidio jer sam svoj profesionalni život proveo kao tehnički liječnik.
A tehnička medicina, naravno, ne stvara slike duše ili uma, nego iznutra tijela, i vjeruje da će joj to samo omogućiti
da pronađe uzrok bolesti – što je, naravno, potpuno nemoguće.
A zatim razmislite o tome što je zapravo naš najvažniji instrument za zdravlje?
To je san. A san nije somatski problem, niti je somatsko rješenje koje nam tijelo nudi,
nego je zdrav, odmarajući san koji počinje u umu.
A kad nešto nije u redu u našoj glavi, u našoj duši, u našoj psihi, tada nema mirnog sna, a on se
nasilno inducira nekim psihotropnim lijekovima.
Međutim, ovo nije alat koji može osigurati ili obnoviti zdravlje spavanjem nekoliko sati svaki dan.
Jedan od dvoje nas sada umire kao posljedica medicinskih intervencija.
A ako to zanemarite, a to se doista zanemaruje u svim knjigama o duljem životu – radi se o
zdravoj prehrani, zdravom zraku – sve je to važno.
Ali ako zanemarite važnost medicine, koja je nužna za dugoročno održavanje zdravlja, onda zdrava
prehrana i dodaci prehrani nemaju nikakvu korist.
Činjenica je da ako pitate starije osobe koje imaju više od 100 godina, reći će da su tijekom života jeli vrlo različite stvari.
Također su živjeli vrlo različite živote, provodeći puno vremena na otvorenom i baveći se puno tjelovježbom, ali svi
se slažu da su imali vrlo malo kontakta s medicinskom skrbi.
Tijelo, um, duša – kao što sam rekao, rijetko su glavna tema u suvremenoj konvencionalnoj medicini.
Jednom sam pročitao rečenicu: Izliječen pacijent je izgubljeni klijent. Drugim
riječima, izliječen pacijent je izgubljeni klijent.
Je li to središnja osnova našeg modernog školskog sustava?
Da, to je točno. A na što se vi pozivate, i što je već ranije spomenuto, jest da djelujemo unutar zdravstvenog sustava.
Nismo sami kad je riječ o zdravlju, liječnicima i tako dalje.
To je društvena konstrukcija koju nosimo sa sobom kad idemo k drugima.
I tu postaje opasno kad se predamo u ruke drugih, na primjer liječnika. To je također znanstveno dokazano.
Prethodni govornik je bio u pravu kad je rekao da su, kao i drugi članovi MWGFD-a, liječnici također
uzrok smrti, kao i mnoga lijeka i njihove nuspojave.
I da, s koronavirusom smo sada također vidjeli da intervencija, osobito za zdrave ljude – a zatim ozbiljne bolesti,
kada se svima nameće jednako liječenje – jednostavno ne funkcionira, da nije ispravna i da je opasna.
Sjećam se da mi je prijatelj prije mnogo godina, kad mu se rodio prvi sin, ili tijekom trudnoće, rekao: "Za
ime Boga, nisam imao pojma da je trudnoća najgora stvar koja se čovjeku može dogoditi."
Koji se scenariji panike predstavljaju mladim roditeljima i budućim roditeljima.
Kao liječnik, kako uspijevate ublažiti strahove ljudi u ovoj posebnoj situaciji i
usmjeriti ih na pravi put? Imate li tajnu formulu?
Da, možda nije tajni recept, ali mislim da liječnik koji je svjestan svoje odgovornosti zapravo ne bi trebao raditi u strahu.
Trudnoća je, naravno, sasvim normalna faza u životu i uopće nije bolest.
I također vidim da se, nažalost, u ginekologiji i prenatalnoj skrbi ta dramatizacija dodatno naglašava, pa kad roditelji dođu s
dijagnozom trudnoće, prikazuju im se svi dostupni testovi kako bi se isključilo da li dijete ima Downov
sindrom ili neku drugu trizomiju ili slične stvari.
Odmah počinju s negativnim i onda se napravi tisuću testova, jer bi moglo biti da
trudnica ima neku skrivenu dijabetes i tako dalje.
A ono što je zapravo normalno, normalno, stavljeno je u drugi plan.
Mislim da je najvažnije ne plašiti trudnice, nego im pokazati da je obično sve u redu i da sve ide dobro.
I također mislim da je dobro što se mnoge trudnice, kako sada vidim, odlučuju za potpuno drugačiji oblik poroda.
Otkako je počela pandemija, ljudi o tome razmišljaju. Odsjek za ginekologiju i opstetricu nije se baš okitio
slavom tijekom pandemije, kada je preporučio da čak i trudnice nose maske tijekom poroda.
Smatrao sam to tako užasnim, tako odbojnim, u biti.
Žena treba gotovo svaku molekulu kisika za sebe i za dijete koje će uskoro roditi.
A onda mora nositi masku! Dakle, žene su se zapravo srušile.
I to je zapravo bacilo vrlo negativno svjetlo na ovaj oblik konvencionalne medicine, ginekologiju i opstetricu, pa
su mnogi ljudi, sada s koronavirusom, razmišljali o tome kako bismo trudnoći i porodu mogli pristupiti drugačije.
I mnogi sada također polažu povjerenje u primalje, što je po mom mišljenju vrlo dobro.
U svojim istragama su donekle oprezniji.
Udaljenosti se više ne poštuju strogo.
Pacijenti su opušteniji, mirniji sa samima sobom, a kao liječnik to mogu samo podržati.
Vidim mnoge ljude koji sada pokušavaju roditi svoje dijete kod kuće, uz pratnju primalje ili u primaljskom porođajnom centru,
i ja sam jedan od onih liječnika koji nikada ne kažu ništa protiv toga, nego naprotiv potiču svoje pacijente da to učine.
Mislim da bismo, kad bismo svi slijedili ova pravila koja je, primjerice, Isus također formulirao, trebali postupati
prema drugima onako kako bismo željeli da se postupa prema nama.
To je otprilike ono što je rekao u Propovijedi na gori.
Čini drugima ono što želiš da oni čine tebi.
I to je već od samog početka zapovijed: ne ubij.
Vjerujem da je ovo također urođeno ljudskim bićima.
Vjerujem da svako ljudsko biće žudi za mirom.
Samo se trebamo vratiti na poantu. I možda ćemo morati biti odvažniji u izražavanju ove želje za mirom,
ne dopuštajući našim političarima da govore o spremnosti za rat i o ratnim fantazijama.
Tko to želi? Tko od toga uopće ima koristi? Moramo zauzeti čvrst stav i javno se usprotiviti tome.
Jučer u našoj grupi, kad smo prvi put počeli razmišljati o tome što bismo mogli učiniti za promicanje mira, došli smo na ideju da
su zapravo žene te koje su ovdje pozvane, odnosno žene koje su u kući glavna kontaktna
točka kad je riječ o zdravstvenim pitanjima.
Majke su čuvarice zdravlja, majke su čuvarice života.
Mislim da bi bilo dobro da žene sada svjesno kažu da ne želimo da naša djeca budu žrtvovana na bojištu.
Mogu se okupiti i formirati neku vrstu grupe: "Žene, majke, bake za mir".
Mislio bih da bi to bila dobra stvar kad bi to bilo moguće diljem Europe, diljem svijeta.
Trebalo bi se snažno usprotiviti političarima koji su u suštini pod kontrolom moćnih elita, odnosno mafije novca,
da tako kažem, i kojima je zadatak voditi rat po svaku cijenu. Ne govorim ovo u vezi s nama ljudima.
Ako mi svi to učinimo i ako to učine mnogi ljudi, onda mogu zamisliti da njihov ratništvo neće uspjeti onako kako oni misle.
Heiko, napisao si knjigu. U svojoj najnovijoj knjizi "Game Over – Part 2" napisao si, između ostalog: Ti si ono što jedeš.
Upozorili ste na napad na naš mikrobiom.
Što misliš da bismo trebali jesti ili ne jesti kako bismo ostali zdravi?
Da, možda kratka definicija. Što je mikrobiom?
Ovo je zapravo zajednica korisnih i korisnih mikroorganizama u ljudskom tijelu: uglavnom bakterija i uglavnom u crijevima.
Dakle, ovo su mali pomagači s kojima živimo u simbiozi, to jest u dobroj zajednici, zajednici života.
Bez njih ne bismo mogli preživjeti. Oni razgrađuju našu hranu i pomažu nam u tom procesu.
U sebi imamo gotovo dva kilograma stranih organizama s kojima živimo. To je, takoreći, mikrobiom.
I na njega je zapravo pokrenut napad.
Ovaj mikrobiom, koji je tako divno raznolik, koji je zdrav – raznolikost je zdrava – monopolizirati ga, standardizirati ga.
Dakle, najbolja stvar koju možete učiniti u vezi s tim, i način na koji bismo trebali jesti, jest jesti raznoliku, šarenu
prehranu. Nije riječ samo o istim starim stvarima iz supermarketa, o istim namirnicama iznova i iznova, i nije
uvijek samo ono čemu se kunete, nego je riječ o raznolikosti.
Kako možemo razviti zdravu svijest u populaciji da ne bi odmah prihvaćali sve što se propagira, nego da sami postanu kritični?
Kako možemo potaknuti ljude da razviju kritičku svijest o vlastitom zdravlju?
Da, postoji slika koja u medicini postoji već dugo vremena, ali se donekle potiskuje. To je takozvani unutarnji liječnik.
Ako je liječnik već pozitivno percipiran od strane stanovništva, onda bi svi trebali znati da imaju svog
osobnog liječnika, svog osobnog trenera, uz sebe sedam dana u tjednu, svaki dan od jutra do večeri.
On se brine o njemu i brine se o njemu bolje nego što to može bilo koji drugi liječnik, jer je u njemu i jer integrira
tijelo i um te prepoznaje sitne detalje koje nije moguće otkriti laboratorijskim vrijednostima i slikovnim tehnikama.
Vjerujem da je ono što je od samog početka bilo jasno sada dokazano s 250 znanstvenih studija: da je
namjera nanošenja štete bila planirana od samog početka u cijeloj ovoj koronavirusnoj agendi.
Pa, to je sada tako očito!
Kako možemo prenijeti poruku ljudima? To je vrlo važno pitanje. Mediji ovdje svakako imaju ulogu.
Ono što bismo sada željeli vidjeti u smislu suočavanja s pandemijom koronavirusa, po mom
mišljenju, događa se samo u marginalnoj mjeri.
Dakle, još smo daleko od razumnog ...
Još uvijek se na to gleda s neodobravanjem. Još uvijek se osuđuje zahtijevati da se time pozabave.
Da, naravno, sve se još uvijek potiskuje jer, prirodno, na vlasti su još uvijek oni koji su bili sljedbenici,
oni koji su stajali iza svega toga i koji su, u najmanju ruku, ovdje proveli te stvari.
I, naravno, ne žele da njihovi vlastiti negativni postupci budu podvrgnuti kritičkoj analizi.
Iz tog razloga vjerujem da se ono što treba potisnuti trenutno jednostavno potiskuje.
Ali bih želio odgovoriti prethodnom govorniku.
Dobra vijest u svemu ovome je da sada možemo prepoznati da nam hitno treba novi lijek.
Vidimo da više ne napredujemo sa sustavom, da ne možemo vjerovati liječnicima.
I nedavno sam čuo da je jedan od slogana Austrijskog liječničkog društva bio:
Zdravlje počinje s vašim liječnikom.
I to je potpuno pogrešno, kao što je upravo rekao prethodni govornik, Gerd Reuther.
Imamo prekrasan sustav koji se samoregulira i samozalječi unutar nas. I važno je to prepoznati.
A zdravlje počinje sa svakim pojedincem.
Mislim da smo iz koronavirusa trebali naučiti da ponovno moramo preuzeti odgovornost za vlastito zdravlje. Da ne
bismo trebali previše vjerovati titulama ili bijelim mantilima, već prije svega sebi i vlastitim snagama.
Vjerujem da je jedna od najvažnijih maksima za preživljavanje u medicini: koliko je
potrebno, toliko je malo moguće. Manje je više.
I važna izreka primum non nocere, što znači prvo ne čini štetu, tj. ne poduzimaj nikakve mjere koje nanose više štete
nego koristi – ako se toga pridržavaš, možeš postići mnogo.
Vidim veliku sramotu. Ljudi ne žele priznati da je većina liječnika bila na krivom putu jer je
nasjela na propagandu o koronavirusu i cijepljenju.
I također vidim sramotu u tome, jer su se mnogi obogatili dodatnim proračunskim sredstvima, a mnogi su to prihvatili.
Ne samo liječnici, nego i bolnice, naravno, kao i mnogi drugi koji su zaradili na maskama, testnim
centrima i tako dalje. I političari također, usput.
Nažalost, politička korupcija u Njemačkoj nije kazneno djelo.
Još to nisu uvrstili u zakon.
Svi smo ovdje mi koji smo opovrgnuli državnu naraciju, pobili je i tako dalje.
Zato smo prešli u ofenzivu – osudio me BGA.
Zamislite da vam izreknu jednogodišnju, desetomjesečnu uvjetnu zatvorsku kaznu zato što ste napisali liječničko uvjerenje.
Morate to shvatiti. Radim ovaj posao već 55 godina i izdao sam 80.000 certifikata. I odjednom je to pogrešno.
Onda biste mogli zabraniti i obućaru da postavlja potplate na cipele i učiniti to
kažnjivim djelom. To je takav apsurdni cirkus.
I mi jednostavno moramo istrajati i mirno, bez nasilja, stalno ponavljati: Ne, to je bilo ispravno i tako će biti.
Mi koji ovdje sjedimo bili smo spremni prihvatiti nedostatke, čime potičemo i druge ljude da se i oni usprave i pridruže otporu.
I sasvim sam siguran da će rasti eksponencijalno i da će se čitav ovaj cirkus vrlo brzo urušiti.
Ovime vas, po svojoj dužnosti, imenujem ministrima zdravstva, svi vi koji tamo sjedite.
Oni su opremljeni proračunom vrijednim milijardu funti, neograničenom moći i u suštini mogu pokrenuti stvari koje nikada
prije nisu postojale. Stoga su slobodni donositi vlastite odluke.
Gospodine Reuther, koja bi bila vaša prva mjera u pogledu otpornosti za budućnost?
Također, taj strah od rata koji visi nad nama.
Što biste učinili kao prvi korak? Osim što biste se riješili Lauterbacha. Politički, politički.
Pa, vratio bih većinu novca odmah.
Jednostavno zato što je društvo koje vjeruje da mu je potreban zdravstveni sustav bolesno društvo.
Zdravo društvo ne treba sustav.
Pa, da sam ministar zdravstva, promijenio bih poticaj. Poticaj dolazi iz medicine.
Svi smo proučavali patogenezu, znanost o bolestima. A poticaj je bolest.
Što više pacijenata liječim, to više novca zarađujem.
Ovo se mora prebaciti iz patogeneze u salutogenezu.
Pitanje nije što te čini bolesnim, nego što te čini zdravim i što te održava zdravim.
I poticaj mora biti u ovom smjeru.
Moram zaraditi puno novca ako imam puno zdravih pacijenata.
Kao što je nekada bilo u Kini, gdje su liječnici primali plaću samo ako je pacijent bio
zdrav, a nisu primali plaću ako je bio bolestan.
Tada se stvarno mogao natjerati.
Postati spremni za rat, pojačati naoružanje, uvesti obvezni vojni rok i proglasiti izvanredno
stanje – to je ono što političari diljem EU-a govore.
To je rat koji je objavljen. Godine 2029. hibridni rat trebao bi prerasti u vrući rat.
Ovo je prognoza Njemačkih oružanih snaga, NATO-a i također njemačkog ministra obrane.
Dok je izvanredno stanje zbog koronavirusa pogodilo stanovništvo gotovo kao munja iz vedra neba, ovaj put se
radi o izvanrednom stanju koje je najavljeno unaprijed i imalo je odgovarajući rok za pripremu.
Za EU, koja se godinama usredotočila na woke, rodnu i klimatsku neutralnost, sada je iznenada gurnuta u oružani sukob.
Čak i uz svu žurbu, treba nekoliko godina, a oklop se prvo mora izgraditi. Ali kako reagiraju oni koji su se probudili?
Kako pokret za slobodu, koji je tijekom pandemije koronavirusa postao osjetljiviji, reagira na ovu predviđenu prijetnju?
Ako zanemarimo establišment, koji se nada profitirati od rata, stanovništvo je trenutno podijeljeno u sljedeće skupine: oni koji
smatraju rat protiv Putina pravednim razlogom, jer pretpostavljaju da neće patiti ili umrijeti u ratu. Oni koji i
dalje bezuvjetno odbacuju rat, ali za koje je rat apstraktan i nerealno udaljen, te stoga ostaju pasivni. I zatim postoje oni
koji su prepoznali opasnost i kratko vrijeme pripreme od samo nekoliko godina te već aktivno vode kampanju
protiv nje, očajnički pokušavajući probuditi svoje sugrađane.
Posljednja grupa je najmanja, ali možda i najvažnija.
Jer promjena može doći samo od aktivnih, ali samo ako uspiju pridobiti pasivne na svoju stranu.
Pa hoćemo li čekati do 2029., dok prve bombe ne padnu i mrtvi ne zasjaju ulice?
Trebamo li čekati, zaleđeni poput zeca pred zmijom? Ili iskoristimo vrijeme i nešto poduzmemo?
A kad nešto radimo, ključno pitanje je: što točno radimo?
Onda ćemo morati postati još hrabriji, energičniji i možda čak otporniji nego što smo već bili tijekom pandemije
koronavirusa, jer je opasnost zapravo mnogo veća, ekonomski, za društvo u cjelini, ali i jednostavno za naše najmilije.
I mislim da podizanje svijesti o ovome i potom njegovo pretvaranje u akciju, u hrabru akciju, mora biti sve i kraj.
Jednom si mi u ranijem intervjuu rekao da si sada u osnovi potpuno oslobođen straha.
Godinama ste bili neumorni prosvjetni djelatnik i zagovornik mira.
Ako je, kao što su rekli prethodna dva govornika, još li mislite da je u ovom trenutku moguće probuditi ljude, ili bi svatko tko
je prepoznao opasnost trebao izgraditi Noinu barku i potražiti sigurnost od nadolazeće poplave, ili, kao što je netko drugi
rekao, naučiti ruski ili napuniti spremnike goriva i pobjeći?
Prije svega, hvala vam puno na pozivu. Pitanje je što možemo naučiti od naših protivnika, a ja vjerujem da je ono što možemo
naučiti od naših protivnika – kao što smo vidjeli s COVID-om 19 – to da čim pokušamo doprijeti do ljudi argumentima...
Ali kod populacije koja je uplašena, ne uspijevamo.
Najučinkovitiji lijek protiv koronavirusa u to vrijeme bili su jednostavno lijesi iz Bergama.
To je uspjelo; ljudi to mogu zamisliti.
Onda izvučeš statistiku i kažeš: "Slušaj, ovo te se tiče", samo im pokažeš ljude na ventilatorima, bez obzira odakle
dolaze – ljudi u tom stanju straha uhvatit će se za prvu slamku.
To je također ideja iza sociološkog istraživanja, da strah ozbiljno ograničava razmišljanje.
Dakle, moramo si postaviti pitanje: očito nitko nije za rat, to je jasno, ali prijetnja je da će nas
Putin, djelujući sam, sve ubiti. Kako se s tim nositi?
Jednostavno vjerujem da moramo priznati da trebamo komunicirati kroz emocije.
Možete se pozvati na Edwarda Bernaysa ili Gustavea Le Bona, Psihologija masa.
Da to nije uspjelo, ne bi bilo oglašavanja.
Mi to također možemo učiniti, jer je to učinak koji također možemo pokrenuti.
Zato vjerujem da bismo trebali igrati u ruke našim protivnicima tako što ćemo se svidjeti
onome što nam žele prodati i ponovno to naglasiti.
Ovo će razljutiti neke ljude, ali to je i namjera.
Mogli biste izraditi lažnu Bundeswehr kampanju, koju biste mogli zalijepiti ispred kasarne, prikazujući djecu
u vojnim odorama s napunjenim oružjem, na primjer, s natpisom 'vježba čini savršenim'.
Ili vojnici Bundeswehra: "Sada postaju ratni zločinci."
Priče poput te. Također biste mogli prilagoditi kampanju koja je trajala tijekom pandemije koronavirusa.
Mnogi proizvođači brendova promijenili su svoje logotipe.
Podsjeća me na McDonald's: Cijepite, obožavam to.
I baš tako, McDonald's u kamuflaži: Kill, obožavam to.
Čak i crkve: cijepljenje je ljubav. Zamijenite križ s dvije rakete, svi u uniformama
na pričesti: sada ubijajte. Rat je dobar.
Ili Hornbachova reklama: vojnici kopaju masovne grobove – a zatim to pretvorite u svoj projekt.
To je definitivno dio toga. Vjerujem da mnogi ljudi jednostavno nisu svjesni što rat znači.
Mnogi ljudi, osobito mladi, sada o ratu znaju samo iz televizije.
A onda su tu ratni heroji i sjajni ratni filmovi, koji na kraju dobije djevojku, ili što god.
Dakle, rat je ondje prikazan prilično drugačije.
I doista vjerujem da je vrlo važno osvijestiti ljude o pravoj, jezivoj prirodi rata i da ih to također treba potresnuti.
Ali to samo po sebi ne može biti rješenje, jer je to upravo problem koji sam ranije spomenuo: ako nekoga
samo šokirate i natjerate ga da se osjeća još gore nego što se već osjeća, on će se objesiti.
Iskreno, ako nema izlaz, ako nema s kime razgovarati, nema zajednice, nema nikoga tko bi mu rekao: 'Hajdemo zajedno pronaći
izlaze i rješenja', onda ga jednostavno ostavljate samog s tim trenucima šoka i šokantnim prizorima, s tim
strahom koji mu ponovno usađujete i, mislim, još bespomoćnijim.
Naravno, tijekom pandemije koronavirusa naučili smo o mnogim psihološkim fenomenima, pri čemu su spominjani Le Bon i drugi.
Svi smo se pitali što se zapravo dogodilo.
I u tom pogledu vjerujem da smo postali nešto pametniji u tome kako bismo mogli odgovoriti na sljedeće upadanje
države u naše poslove, kako nas ponovno ne bi iskoristili.
A ono što me u tom pogledu snažno pogodilo jest da su čak i oni koji navodno stoje na pravoj strani previše vođeni strahom.
Neki su se ljudi bojali cijepiti protiv bolesti COVID-19, drugi su se bojali za svoju slobodu. Na kraju je sve bilo samo strah.
I sada je opet isto: neki se boje izbijanja rata, drugi se boje Rusa.
I tako ponovno postoje različiti strahovi na obje strane.
I uvijek smatram da je strah loš vodič.
To znači da bih prvo želio potaknuti ljude da ne budu protiv nečega, nego da budu za nešto.
A to znači da je borba protiv siromaštva glupa koncepcija, jer što biste trebali raditi? Boriti se protiv siromašnih ljudi?
Tada bi bilo bolje usredotočiti se na bogatstvo nego na borbu protiv siromaštva.
A ako želiš mir, ne bi trebao raditi na ratu, nego na miru.
A onda bi trebalo pogledati što je u tome zapravo posebno i odakle zapravo potječe ljudsko dostojanstvo.
Stvorio nas je Bog; imamo ljudsko dostojanstvo.
A ljudsko dostojanstvo nije apstraktna konstrukcija; svako ljudsko biće je važno i vrijedno, navodni protivnik
jednako kao i navodni saveznik koji mi uvijek stoji uz bok.
Prigovor savjesti je vrlo jednostavan način da se izrazi stav, da se cijeli vojni aparat drži zauzetim, da
se podignu statistike i da se jasno stavi do znanja da:
Mi pripadamo cijeloj jednoj dobnoj skupini. I uvijek govorimo o otprilike 500.000 mladih
muškaraca koji se svake godine dodaju kao nova streljiva.
Kad bi četvrtina ljudi jednostavno rekla: "Slobodno igrate rat, ali ja odlazim. Možete me poslati u neku konzervarsku tvornicu
ako hoćete, ali nemojte očekivati da budem na prvoj crti."
To je prilično izjava i pokazuje da građani zaista mogu napraviti razliku, jer to prirodno ostavlja
dojam – ionako je rat bez vojnika nekako teško voditi.
Rekao si mainstream mediji, ali ja ih sada nazivam državnim medijima.
Ovo je situacija koja je zamagljena bajkom o četvrtoj vlasti, narativom da je novinarstvo neovisno i da može biti objektivno,
bajkom o radiotelevizijskoj službi koja pripada svima nama.
Upravo sam napisao knjigu o ovoj temi: Staatsfunk (državna radiotelevizija).
Vjerojatno je nepotrebno isticati, ali država također ima utjecaj na korporativne medije.
Imamo vrteća vrata koja vode od vodećih urednika do vladinih glasnogovornika, a od kolega
do glasnogovornika Franka-Waltera Steinmeiera.
Imamo subvencije, izravne ili neizravne. Imamo reklamne kampanje, imamo tajne službe koje imaju svoje uporište
u svakoj velikoj uredništvu, svoje ljude koji osiguravaju da se određeni narativi provuku.
Imamo propagandne strojeve koji osiguravaju rječnik i osoblje spremno i čekaju na odgovarajuće intervjue.
Dakle, nemamo neovisno novinarstvo, što znači da ne bismo trebali vjerovati da ovdje dobivamo priče, da
ovdje dobivamo nešto što bi moglo kritizirati politiku.
Što ljudima treba, što bi im trebalo da se više suprotstave nepravdi i zalažu se za mir i slobodu?
A početni zaključak iz ovoga bio bi da se mogu izvesti dugoročne i hitne mjere.
U dugoročnom razdoblju to je pomalo poput gradnje dvoraca u zraku. Naravno, u dugoročnom razdoblju morali bismo se također
pozabaviti zdravstvenim sustavom na velikoj razini i restrukturirati ga, kao što je
raspravljeno na prethodnoj panel-raspravi, tako da se kreće u smjeru zdravlja i jačanja ljudi.
U psihologiji je fokus zapravo bio na ljudskoj psihi ili na činjenici da su psihički oslabljeni, bespomoćni, ne osjećaju se
učinkovito i nose mnoge unutarnje rane iz djetinjstva ili škole, koje im već govore da budu
poslušni, da budu dobri, da se ne uspru, da se ne pobune.
Dakle, polazna točka mora biti jednostavno ponovno izgraditi unutarnju snagu ljudi, ojačati ih iznutra, razvijati ih u
školskom sustavu te im pružiti osjećaj vlastite učinkovitosti u zdravstvenom sustavu koji posvećuje mnogo više
pažnje psihi i poštuje mentalno stanje ljudi. Tada bi i samo društvo postalo mnogo jače i otpornije.
Svatko je samo jedan dio, jedan jedini dio društva.
Sada je to ovako: puno malih, povrijeđenih djece, uplašenih, i oni se međusobno prepiru,
ponekad kao u vrtiću, a manje kao u društvu odraslih.
Dakle, morao bi početi vrlo snažno. To mi je bilo zaista uzbudljivo u cijeloj priči.
Moraš to željeti. Ovo su oni koji su ti dali do znanja da to žele.
A onda to moraju stvarno učiniti. I postoji značajan jaz između ta dva.
Dakle, moraš im to učiniti što jednostavnijim.
Dakle, moraš im reći: u redu, postoji web-stranica, na primjer prijavite se, ili imamo strukturu na terenu, ili dođite
na demonstraciju, na primjer svake prve subote u mjesecu ispred Savezne kancelije u Beču, kao što mi to činimo.
Ali to će uspjeti samo ako opasnost učinimo opipljivom i vidljivom, kao što je Kayvan ispravno rekao, i
zatim ljudima kažemo: "Dobro, sada nešto poduzmite."
A onda dopuštamo da nas zaustave jer su mediji svuda oko nas i mi viknemo: "Pomozite,
pomozite, sada mi uništavaju ime, sada moram stati."
Ili sam dobro poznat u svom gradu i sada odustajem.
Pa onda, hvala vam puno, vi ste pristaša rata.
Moramo ljudima jasno dati do znanja da ono što radimo, čak i ako to znači izlazak na ulice, nije lako ni za pojedince.
I to nije zabavno u temeljnom smislu jer se igramo s onima koji nisu samo planirali koronavirus, nisu samo planirali migracijsku
agendu iz 2015., nisu samo planirali bankrot banaka 2008., nego planiraju i Treći svjetski rat. I s njima se ne treba poigravati.
A ako se petljaš s njima, moraš unaprijed znati da moraš biti spreman platiti cijenu.
A ako ovaj luk napetosti od "što je pred nama" do "kako mogu doprinijeti" i "koliko sam spreman platiti"
Ah, to je iscrpljujuće, ah, to bi moglo biti opasno, ah, susjed bi mi mogao prići i pitati me što radim na demonstraciji ili što
radim na prosvjedu, onda se moram unaprijed pripremiti za to, i onda moramo biti jasni da je ova borba za mir – i sada, naravno,
postaje smiješno "boriti se" za mir – ova predanost miru – bit će spriječena od strane globalista koji će upotrijebiti
sva sredstva na raspolaganju, jer žele Treći svjetski rat.
Zašto ne biste imali lažni štand s protezom na kojem biste se mogli pregledati?
Dakle, postoji mnogo načina da se ljudi probude, ali da budu manje cinični.
Pitao sam se zašto se u posljednjih nekoliko godina na ulicama dogodilo tako malo, iako mnogi edukatori također drže predavanja.
I tada mi je sinulo da mi, oni koji držimo prezentacije s puno PowerPoint materijala i
slično, u konačnici služimo školskom formatu.
Dolje sjede ljudi, a gore je govornik koji je dobar u onome što radi, elokventan je i dobro se pripremio.
Ispod sjede ljudi koji plješću, koji kažu da je on u pravu, ali ostaju pasivni.
I zato sam rekao: u redu, više ne mogu držati ovakva predavanja, jer nije da ljudi ne znaju.
Dakle, nije da ljudi nisu znali za to.
Imamo puno Radio Londona. Ali kako potaknuti ljude da poduzmu akciju?
I moramo priznati da smo svi prošli kroz školski sustav, od vrtića do ... i tamo naučili ovu
nevidljivu raspored dužnosti, naime poslušnost.
Mi smo vrlo, vrlo snažno istrenirani i to smatramo civilizacijom. Uvijek kažem da je to "previše civilizacije".
Dakle, mi slušamo, a za našu veliku poslušnost dobivamo poslasticu. Oni koji su bili najposlušniji postaju
naši uzorni učenici, od Büxa do Ursule von der Leyen.
Nisu samo pali s drveća, već su takvi stvoreni.
I da bismo ljude ponovno vratili u njihov stvarni život, budući da su nekad bili poput tro- ili četverogodišnjaka koji su lupali
nogama o pod, rekao sam: u redu, dovest ću ljude na pozornicu.
Dovodim ljude na pozornicu koji su prethodno stavili rečenicu u kartoteknu kutiju, neku vrstu mantre, strah.
A onda izađu na pozornicu i pričaju o sebi pred 2, 3, 4, 500 ljudi.
I tada pada i barijera srama, jer mnogi ljudi onda govore o tome, na primjer tijekom pandemije
koronavirusa, kako su bili osramoćeni, kako su bili oštećeni.
A onda u publici osjete da nitko nije zlonamjeran, nego da se čuje nevjerojatan pljesak jer se ljudi usuđuju to učiniti.
I svatko se može poistovjetiti s ovim pričama.
Potrebna nam je jasna ideja kamo zapravo želimo ići, a ta ideja kamo želimo ići je, još jednom, vrlo
jednostavna: ljubi bližnjega svoga kao samoga sebe!
A ako mi kao društvo uspijemo međusobno postupati razumno i ponovno uspostaviti temelj, jer je on bio izgubljen,
tada imamo priliku zamisliti budućnost kakvu želimo za sebe.
Jednostavno reći: da, ne želim biti bolestan, ne želim rat i ne želim biti siromašan, nije vizija, to je nejasna nada.
I mislim da se sve svodi na to: prvo, znati zašto sve ovo radim, kamo zapravo želim ići, pojedinačno i kao društvo; drugo,
prepoznati da sam i sam učinkovit i da samo trebam to učiniti, bez obzira na način, jer to ne mora biti
unaprijed određeno – mi ljudi smo nevjerojatno kreativni.
Otiđi u supermarket ili u ljekarnu i pogledaj sve stvari koje su ljudi smislili – to je kao trgovina
tehnologije, apsolutno je ludo čemu smo mi ljudi sposobni!
Ne možemo smisliti ništa što bismo mogli učiniti u vezi nečega tako banalnog kao rat koji koristi tako primitivne metode. To
nije ni poput papirnate izrezanke, nego je grubo isklesano i već stoljećima je isti komad drva,
gdje nam se iznova i iznova govore iste besmislice.
To je stvarno dosta sada!
Pa, stvarno vjerujem da se alternativni WEF ovdje također može i treba dobro iskoristiti, da
bismo udružili snage i formirali široke saveze.
Širi mostovi koje gradimo, šire savezi, teže je sada precizno ciljati ili locirati i napasti bilo koga.
I vjerujem da će otpor biti zabavan samo ako uspijemo s osmijehom suočiti se s tim nekolicinom, koji su vrlo dobro organizirani.
Inače je to uvijek kao da imaš nož među zubima, i onda to nije zabavno.
Moramo pronaći način da otpor ovoj maloj skupini učinimo zabavnim, kako bi se i sljedeća generacija uključila, jer oni
nisu inteligentniji od nas, oni su samo bolje organizirani.
I tu smo kad počinjemo graditi strukture; one su stabilnije od onoga što pojedinac može postići. I to je budućnost.
Kako pobjeći od represije koja te čeka?
Kayvan je to vrlo lijepo sažeo. Radi se o tome da se stvarima pristupa s malo lakoće i osmijehom na licu,
ne s odlučnošću i strahom, nego s povjerenjem u Boga.
I meni je isto. Pristupam tome bez ikakvog straha. Samo znam da moram obaviti ovaj zadatak.
Moram to učiniti. Znam kako druga strana djeluje. Sve sam to intenzivno doživio.
Koliko je računa zatvoreno za mene u Hamburger Sparkasse, Apotheker- und Ärztebank?
Prilaze vam i kažu: "Gospodine Böning, nemamo ništa protiv vaših političkih stavova, ali molimo vas da nađete drugu banku."
I svi to rade jedan za drugim. Zatim dolazi Volksbank Lüneburger Heide, koja se oprašta,
Sparkasse Hamburg-Buxtehude, ne, neće uspjeti s nama.
Onda se pojavi pružatelj plaćanja poput PayPala i nakon sat vremena u osnovi kaže: ne, ne s tobom.
Ili Stripe dobije poziv od novinara ARD-a u petak navečer — znate li kakva je to osoba? — i
odjednom mi je račun blokiran u subotu ujutro.
Dakle, ono što jednostavno moraš shvatiti jest da je sasvim normalno da budem cenzuriran na
društvenim mrežama i da mi je doseg ograničen.
Sloboda govora daleko je od slobode dosega; to je odavno norma.
Potrebno nam je pošteni monetarni sustav za slobodnu budućnost.
Prevladavajući monetarni sustav, koji svi znamo kao fiat novac, otkriva se kao globalni hobotnica pod čijom su, prema
našem mišljenju, gotovo sve vlade zapravo na milost i nemilost.
Konce povlači odabrana nekolicina, a ti pravi gospodari novca naravno također drže moć.
Današnji novac stvara se ni iz čega pritiskom na gumb, i ne samo da nema nikakvo pokriće,
nego je naš sustav opterećen složenim kamatama.
Rezultat toga je, naravno, neobuzdana pohlepa za sve više i više, a zatim, kad god taj sustav dosegne svoj unaprijed programirani
kraj, potrebno ga je ponovno pokrenuti svakih nekoliko desetljeća, što je ono što trenutno doživljavamo,
ili bolje rečeno, moramo doživjeti, kao Veliki reset.
Mnogi ljudi prirodno vide ovaj monetarni sustav kao korijen svega zla, bilo da je riječ o inflaciji, osiromašenju,
gladi ili ratu. Da sve nije usmjereno na stalni rast, mnoge krize našeg vremena ne bi bile potrebne.
Prošle smo godine na panelu o našem monetarnom sustavu raspravljali o mogućim rješenjima i svi su se zapravo složili.
S jedne strane, država mora postati vitkija, odmaknuti se od paternalizma i usredotočiti se na svoje
temeljne zadatke. S druge strane, monetarni sustav mora postati pravedniji i, naravno, pošteniji.
Iznad svega mora postojati jasno pokriće kako se novac ne bi mogao jednostavno tiskati po volji na
inflatoran način, kao što je to trenutno slučaj.
Pa, ove godine želimo biti još precizniji, jer samo oni koji mogu vidjeti jasnu ciljnu crtu mogu savladati put do nje.
I jedva čekamo vidjeti možemo li pronaći zajednički jezik o ovom pitanju među našom skupinom ekonomskih stručnjaka.
Pa, to je novac koji zapravo radi bez kamata, jer je kamata problem koji se danas više ne smatra
problemom. Kamata je problem jer raste eksponencijalno.
Svi znaju za složene kamate iz škole; to je eksponencijalna funkcija.
Dakle, počinje polako, postaje sve strmije i strmije, sve dok ne traje zauvijek.
A ovo složeno kamatarenje u monetarnom sustavu prisiljava cijelo gospodarstvo da se
razvija eksponencijalno, tj. sve većom brzinom.
Zato nam je potreban stalan gospodarski rast.
Dakle, da bi naš sustav ostao stabilan, treba mu najmanje 3% gospodarskog rasta svake
godine, inače će prije ili kasnije kolabirati.
I to je zato što stalno moramo juriti za tim kamatnim stopama.
Dakle, ove kamatne stope dovode do sve većeg nadutja financijske imovine.
Također dovode do toga da siromašni postaju sve siromašniji, a bogati sve bogatiji.
Bogata osoba jednostavno ima puno novca, koji posuđuje uz kamatu, čime postaje još
bogatija, a ostatak stanovništva mora to platiti.
I tako se, putem kamata, novac automatski prenosi iz masa u sve manje ruku. To je temeljni problem monetarnog sustava.
Ne, vidjeli smo strašne posljedice inflacije kroz povijest.
Spomenute su 1920-e, i svakako je istina da se svaki rat, svaki veliki pad carstva, uvijek temelji na nestabilnosti novca.
To znači da kad god bi novac postao nestabilan, izbijali su ratovi i propadala su carstva, jer
su ljudi željeli odvratiti pažnju od prijevare.
Morali ste skrenuti pažnju s prijevare. Ako više ne mogu platiti, onda ili moram priznati istinu i reći čovječanstvu da sam vas
prevario – što političari iznimno ne vole činiti – ili stvorite još gori događaj i onda kažete: pa, tako se
to jednostavno dogodilo. Svi znaju... nisam to bio ja.
I to je zapravo problem, zašto kažemo da više ne smijemo dopuštati ovu inflaciju.
Preporučio bih vam da jasno razlikujete novčanu masu, rast novčane mase i inflaciju.
A ako to stavimo u kontekst prihoda ljudi, vidimo da prosječni radnik u Njemačkoj danas mora raditi sedam puta
dulje za uncu zlata nego što je to bio slučaj 1999. godine.
I upravo to je ono što je Eike Hamer već opisao. To je takozvani Cantillonov efekt, pri kojem početni primatelji
novostvorenog novca imaju koristi jer mogu kupovati po povoljnim cijenama koje još uvijek prevladavaju.
Zatim sve više novca ulazi na tržište, to utječe na potražnju, cijene rastu i na kraju prvo rastu
prihodi umirovljenika, zaposlenika i tako dalje.
I upravo se time postiže redistributivni učinak.
Trebamo li sada zlatni standard ili ne? Je li to dobro, loše ili što god?
Ova rasprava nas ne vodi nikamo. Samo produbljuje podjele među stručnjacima. Umjesto toga, jednostavno trebamo
stvoriti monetarni sustav koji će ponovno imati stvarnu vezu s ljudskim stvarnih rezultatima.
I pitanje je, kako to sada ostvariti ili u kojem smjeru želimo promijeniti? Također moramo i ljude pridobiti za to.
Dakle, čak i ako se ekonomski teoretičari slažu da bi ovo mogao biti uobičajeni ispravan put naprijed, moramo i
ljude pridobiti! A što ljudi doživljavaju u stvarnosti?
Oni jednostavno doživljavaju pad životne razine, doživljavaju rastuće cijene, a teret duga postaje sve pritisniji.
Na početku ove godine profesor Raffelhüschen je naveo brojku koja me je stvarno oduševila.
Prema prof. Raffelhüschenu, stvarni nacionalni dug Njemačke iznosi 17,3 bilijuna eura, što je
mnogo puta veće od službenog nacionalnog duga.
Naravno, tu je i neslužbeni državni dug, mirovine državnih službenika koje nisu pokrivene kapitalnim
fondovima, TARGET2 salda, sjenoviti proračuni poput ESM-a, ESF-a i svega ostalog što se naziva paketima pomoći.
Sada još uvijek imamo mnogo posebne imovine.
Dakle, sustav koji sada imamo – mislim da se svi slažemo – ionako će se srušiti i propasti.
Jer bismo za sljedećih 50 godina trebali globalni gospodarski rast od 10 do 15 posto u svim
zemljama kako bismo uopće imali šansu otplatiti dug.
I to nije plan vlada da u nekom trenutku otplate državni dug; naprotiv, slučaj je posve suprotan.
A ako se sada krećemo prema promjeni valute, reformi valute i slično, što smatram vrlo realističnim, onda jednostavno moramo
imati na umu iz povijesti da ono što svi misle nije istina:
Nadam se da će uskoro biti reforma valute, tada ću se riješiti svojih dugova.
Sasvim suprotno je istina. Imamo zakone o revalorizaciji duga, tj. pitanje profita od hipotekarne
špekulacije i pitanje poreza na špekulativnu dobit od kredita.
To je otprilike 50 posto jer se imovina pretvara drugačije nego čiste novčane vrijednosti.
I naravno, ovo se ne odnosi na državu i banke, ali se na ovaj način primjenjuje na tvrtke i na nas građane.
Zakoni su i dalje na snazi, a to su zapravo ključna pitanja za mene u području monetarnih
sustava, koja bismo sada također trebali razmotriti.
I hoćemo li tada dobiti valutu s ili bez zlatnog standarda... Možda ćemo također uvesti fleksibilni zlatni
standard, što znači da je samo određeni postotak globalne novčane mase pokriven opipljivom imovinom.
Hoće li to biti zlato, srebro ili nešto drugo, tek treba vidjeti, ali čvrsto vjerujem da nam je potreban neki obvezujući vez sa
stvarnim gospodarskim rezultatima te da se moramo udaljiti od našeg trenutnog gospodarskog
sustava koji se temelji isključivo na rastu.
Možda bi se ovo također moglo prikazati u povijesnom kontekstu.
Po mom dojmu, i to je zapravo samo površno kad je riječ o financijama, postoje određene sile u
pozadini koje su u nekom trenutku osmislile ovaj sustav.
To nas dovodi na otok Jekyll 1913. godine, kada je odluka o osnivanju Federalnih rezervi donesena u neku vrstu puča od strane
tadašnje vlade – svi su zastupnici bili na božićnim praznicima, a senatori također. Cijela je
stvar potom provedena samo s nekolicinom odabranih.
Postoji i ta ideja koja kruži da je na Titanicu bilo nekoliko kritičara tog sustava i da su i njih na isti način "riješili".
Jesu li ove sile iza kulisa, koje u ovom trenutku ne mogu imenovati, namjerno uspostavile ovaj sustav na
takav način da smo praktički podijeljeni različitim stavovima, a stvarni vladari ostaju nevidljivi?
Možda biste mogli malo razraditi ideju.
Da, da, prije svega osjećam određenu nelagodu jer je s financijskog i ekonomskog stajališta ovdje stvorena
prilična zbrka, koju bi možda trebalo malo razjasniti.
Dakle, mnoge su se stvari spojile – inflacija, deflacija, gospodarski rast, krize – sve je to bačeno u isti
lonac kao da postoji samo jedan uzrok, inflacija ili deflacija ili nešto slično, ali to zapravo nije slučaj.
Umjesto toga, moramo priznati da kad god dođe do manipulativne intervencije, jedna strana ima
prednost, a druga je u nepovoljnom položaju. To je logično.
Ako povećam novčanu vrijednost za nekoga određenog, deflacija, onda netko drugi tko je posudio novac
i mora vratiti višu stvarnu vrijednost ima problem.
Sada dolazimo do pitanja otoka Jekyll i tako dalje.
Ovo je upravo ono što se iz perspektive građana ne bi smjelo dogoditi.
Naime, mala skupina, kartel, okuplja se i kaže: "Dobit ćemo dozvolu, i samo mi ćemo dobiti dozvolu za stvaranje novca",
a država nam ne samo da daje tu dozvolu, nego i prisiljava sve ostale da prihvate da samo mi možemo stvarati novac.
To je kao kad na zabavi imam kutiju s kuponima i mogu odlučiti tko dobije koje kupone.
Moji prijatelji i poznanici dobivaju kupone besplatno, dobivaju ih baš tako, a drugi za njih plaćaju malo više, i kad se na kraju
alkohol ili što god potroši, ja ostalima dajem puno kupona za nešto drugo, znajući da za njih neće dobiti
ništa jer je alkohol ili zabava već praktički gotova.
I to je nered. Bankari koji su se sastali na otoku Jekyll stvorili su tu mogućnost.
I također su rekli da, budući da smo jedini koji imaju novac i sada potičemo državu da naš novac koristi isključivo u
gospodarske svrhe i da, u suštini, povuče zlato iz optjecaja, država će nas uvijek spašavati i uvijek će ovisiti o nama.
I to je pravi nered. Ono što se ovdje dogodilo jest da su tvorci novca, bankari koji su se ondje sastali, oslobođeni
rizika da na bilo koji način moraju preuzeti odgovornost za to.
A onda je 1971. Nixon proglasio bankrot Sjedinjenih Država i rekao: "Slušajte, zajebali smo vas, ne možemo isporučiti,
stvorili smo više novca nego što imamo, nego što bismo smjeli, i ne možemo isporučiti zlato, pa ću
zasad reći da ću privremeno odvojiti dolar od zlata."
Sve što je učinio bilo je da je proglasio bankrot.
A iz tog stečaja ljudi su rekli – sada više nemam nikakvih veza, sada taj privatni kartel banaka u New Yorku može
zarađivati koliko god želi, više nemaju nikakav rizik. Jer ne moraju ništa dati zauzvrat, ništa!
Možete nastaviti ispisivati račune, kao u blagajni za račune...
To znači da, ako ljudi sada žele otići kući i reći: "U kutiji s vaučerima... vratite mi moje eure ili dolare koje smo vam
dali", vi kažete: "Ne, ne, ovdje piše da dobivate samo vaučere."
Možete ponijeti svoj račun sa sobom, a ja ću vam dati novi.
On kaže, u šali, znam li hoće li biti još jedna zabava sljedeće godine? Vidjet ćemo, ne znamo, možeš to ponijeti sa sobom.
I to je zapravo nered! A zlato zapravo štiti od toga. Postoje i druge stvari koje bi također štitile od toga. Ali
zlato se kroz povijest uvijek pokazalo osobito pouzdanim.
I zlato nikada kroz povijest nije razočaralo povjerenje.
A to je jednostavno reklamni argument da se zlato može ponovno upotrijebiti za obnovu tog osnovnog povjerenja u valutu.
To je upravo uništeno s trenutnim valutama.
Trebali bismo kritizirati činjenicu da ljudi vladaju nad drugim ljudima. To je pravi problem.
A ono što možemo reći o prividnoj legitimnosti američke Savezne rezerve jest način na koji se zakon danas provodi u svijetu.
Da imamo dostojanstven pravni sustav.
Da, zakon je jednostavno stvorila neka klika koja zatim kaže: ovo je sada obavezno grijanje.
I naravno da nisam zadovoljan time ako moj sustav grijanja više nije prikladan.
Da, i tada je bilo upravo tako. Euro nam je nametnut bez ikakve mogućnosti prigovora. Drugim riječima, to
je nametnuti zakon. A nametnuti zakon je nepravedan.
Zakon se dogovara između ugovornih strana, a ti sporazumi ili ugovori uključuju odredbu da se u ugovorima uzimaju u obzir sve
strane, da se suglasnost daje dobrovoljno, a ne, kao što se događalo u prošlosti i što smo dopustili
da se događa danas, da zakon nametne klika ljudima.
Pa tko će izdati bolji i pravedniji novac budućnosti? Vjerojatno neće biti ECB, zar ne? Erich, što misliš?
Da, apsolutno ne, jer čak i u sadašnjem monetarnom sustavu bez zlatnog standarda ovisni smo o malom broju moćnih
ljudi koje nazivam NWOlites – ne samo elitama, nego Novom svjetskom poretku i elitama, silama iz sjene.
NWOlites danas kontroliraju stvaranje novca i također određuju smjer geopolitike, Grupe
Trećih i politiku licenciranja središnjih banaka.
Ovo nisu neovisne središnje banke; sve su privatne. To seže do Bank of England, vjerujem iz 1792. godine, kada je britanska
vlada prepustila moć izdavanja vlastite valute privatnim osobama.
Dakle, ovo seže mnogo dalje. I bez obzira trebamo li ECB ili FED, jednostavno trebamo stabilne sustave naknada.
Jednostavno ga nazivamo financijskim, monetarnim ili valutnim sustavom; jednostavno nam je
potreban princip valute ili prilagodbe učinka.
To možete učiniti sada s nepodkrijepljenim novcem, s podkrijepljenim novcem, ali što se
tiče zlatne države, da se na to ukratko vratimo,
Sjećam se Rimskog Carstva, gdje sam za uncu zlata dobio po mjeri izrađenu mušku odjeću, naime tuniku,
kožne sandale, vijenac od lovora i crvenu mašnu uz nju.
A danas za uncu zlata mogu dobiti i po mjeri krojen odličan muški odijelo s pristojnim cipelama.
Dakle, zlato uvijek ima istu vrijednost; samo valute rastu ili padaju u vrijednosti.
Dakle, ideja da će se zlato sada udvostručiti, umnožiti deset puta ili čak sto puta, ili da će se srebro i
drugi metali ponašati na isti način, potpuna je iluzija.
Upravo su fiat valute u posljednje vrijeme u konačnici izgubile značajnu vrijednost, i vjerujem da bi, kad bismo imali istinsku
državu koja uistinu brine o dobrobiti svojih građana, mogla, po mom mišljenju, čak i trošiti novac
koristeći odgovarajući, pošten i pravedan sustav.
To bi svakako bila jedna mogućnost, ali s druge strane, čovječanstvo je, kako kažeš, toliko kreativno da
uvijek pronađe rješenja, a rješenja doista postoje.
Dakle, uoči tvog pitanja, Robert, tko ispravno troši novac? Ili za što ga mi koristimo?
Postoje primjeri toga. Neka se sustavi međusobno natječu i neka ljudi odluče.
I to nas dovodi do sustava za koji vjerujem da će uskoro biti implementiran.
Imamo hitne probleme u financijskom sustavu.
Imamo neravnoteže koje su nastale zato što su ljudi bili prevareni, jer su vjerovali da mogu
dijeliti zajmove ili stvarati novac bez rizika.
Mogli bi dijeliti zajmove Ukrajini, i nitko ne bi pitao kako će se novac vratiti; jednostavno bi stvorili još.
A sada se može dogoditi da će ti sredstva morati biti otpisana jer dužnik koji je primio
novac jednostavno kaže: "Više ga ne mogu vratiti."
Ovo se trenutno događa kod 20.000 tvrtki godišnje i više, samo u Njemačkoj.
Male količine, veće količine, ne znamo, ali to stvara praznine.
A sada imamo problem u bilanci banke jer su se nadali da će im novac vratiti poduzetnik XYZ, koji je sada bankrotirao, ili
dužnik koji je ušao u osobni bankrot, ili Ukrajina, koja ga ne vraća, možda uskoro i Francuska, koja ga također ne može vratiti,
i tako dalje i tako bliže... Njihova bilanca više nije točna.
Bilo da oni sami više nemaju vlastiti kapital, koji se tada bilježi na strani pasive, jer ako jednostavno izgube imovinu na
strani aktive – budući da je novac koji još uvijek očekuju od druge strane za njih
imovina, ali za banku – onda moraju nešto poduzeti.
Isto vrijedi i za središnje banke, a središnje banke se mogu jednostavno i elegantno izvući iz situacije
jednostavnim revaloriziranjem jedine procjenjive stavke na svojim bilancama, a to je zlato.
Što biste predložili, koja bi bila vaša idealna vizija monetarnog sustava u budućnosti koja bi dovela do mira i djelovanja?
Svatko može pogledati film "Čudo iz Wörgla". To je zaista prekrasan film i vrlo autentičan.
Poznat mi je slučaj Wörgla i vrlo je autentično kako je bezkamerni sustav iznenada izvukao malu
zajednicu u Wörglju iz globalne ekonomske krize.
Stotine drugih zajednica tada su željele sudjelovati, sve dok cijela stvar nije bila nasilno spriječena.
Na kraju se sve svodi na kamatne stope. Sustav s kamatama uvijek vodi u rat.
Prof. Gustav Ruhland je o tome pisao prije 150 godina u svojoj knjizi "Sustav političke ekonomije".
Napisao je da je rat način na koji bogati zarađuju novac.
On također piše da će, sve dok imamo kapitalizam temeljen na interesima, uvijek postojati rat.
Jednostavno zato što kamatne stope automatski dovode do eksponencijalnog prezaduživanja, a na kraju to
rezultira ratom, pri čemu se zemlje međusobno bore.
S zlatnim standardom je još gore, jer se na kraju sve svodi na zlato.
Ne s konstantnom ponudom novca, jer onda ne bi moglo postati eksponencijalno...
Ponuda novca ne može ostati konstantna jer gospodarstvo raste i ponuda novca mora biti prilagođena gospodarstvu.
Upravo to dovodi do krize. Upravo to dovodi do krize. To je problem.
Upravo smo vidjeli na primjeru Škotske i Velike Britanije da to nije slučaj.
Ali ima mnogo primjera gdje je to dovelo do krize i rata.
Posebno u vezi s globalnom ekonomskom krizom, nakon koje je uslijedio Drugi svjetski rat – nije slučajnost da su se ti
događaji slijedili jedni za drugim u tako kratkom razmaku.
Dakle, SAD je bio u globalnoj gospodarskoj krizi sve do 1939. godine. Samo su se naoružavanjem tijekom
Drugog svjetskog rata uopće izvukli iz nje; inače bi i danas bili u globalnoj gospodarskoj krizi.
Ne možete se izvući iz takve deflacijske krize bez rata.
I tako će stvari ići dalje kao i uvijek.
Bit će deflacija, a zatim će doći veliki rat – sve će biti uništeno, a zatim ponovno izgrađeno.
Dogodit će se ponovno. Vidim da dolazi Treći svjetski rat, baš kao što je došao Drugi svjetski rat.
Postupak je potpuno isti kao i danas.
Sada se stvara ogroman spekulativni balon.
Ljude se potiče na pohlepu: morate kupovati dionice i ulagati, novac mora raditi i svi ćete se obogatiti, barem tako obećavaju.
A ako pukne kao što je bilo 1929., onda ćemo imati točno isti slijed događaja kao što smo tada imali.
Možete li možda započeti tako da ukratko sažmete kako zamišljate bolju Europu?
Sa zadovoljstvom, gospodine Magnet. Prije svega, hvala vam puno na pozivu – oduševljena sam što sam ovdje.
Velika mi je čast biti ovdje na onome što smatram Drugim alternativnim forumom, Drugim alternativnim WEF-om.
Njemačka bi se trebala smatrati dijelom unije europskih suverenih država.
Zastupamo model. Zastupamo model neovisnih, suverenih nacionalnih država, drugim
riječima, ovu takozvanu Europu domovinskih država.
I mi se zalažemo za reforme, apsolutno za razgradnju ovog birokratskog čudovišta, koje me osobno mnogo
više podsjeća na ostatke Sovjetskog Saveza, i za vraćanje Europske unije njezinoj suštini.
A to se može postići samo smanjenjem birokracije, uklanjanjem desetaka tisuća birokrata i državnih službenika koji
tlače narod i nameću zabrane poduzećima i privatnim potrošačima.
Ovo je potpuno suprotno ideji slobodne konkurencije, slobodnog poduzetništva i građanskih
sloboda. Ali možda ćemo do toga doći za trenutak.
Gdje se ova vlada nalazi pod ovim strašnim kancelom Friedrichom Merzom, kojeg smatram potpuno nesposobnim,
potpuno nesposobnom figurom koja nastavlja štetiti ovoj zemlji?
Uopće nije tako komplicirano.
Naše cijene energije su daleko previsoke. Svugdje gubimo u međunarodnoj konkurenciji.
Naš okosnicu čini automobilska industrija, motor s unutarnjim izgaranjem.
Evo nas opet s zabranom motora s unutarnjim izgaranjem na razini EU. Ali njemačka vlada
to podržava, pa se uopće ništa ne poduzima!
Zatim imamo Uredbu o energetskoj učinkovitosti zgrada. I to smatramo odličnim.
A ako CSU tada počne raznositi nuklearne elektrane u Bavarskoj.
Morate to zamisliti, to je kao divlja oluja.
Ovo je mašinska oluja, tehnološka oluja u našoj zemlji.
Povijesno, ovo me podsjeća na jedinu kampanju Maoa Zedonga u komunističkoj Kini.
Prije je bio netko, Mao, koji je rekao: "Evo kako će se to napraviti", i onda su svi
slijedili njegov primjer i također to učinili.
Ključna riječ: veliki skok naprijed. Što je danas drugačije u Njemačkoj, što se tamo radi?
Milijarde vrijednosti dugotrajne imovine jednostavno se unište nakon amortizacije, nepovratno uništene.
Funkcionalne nuklearne elektrane, koje usput imaju ugljično neutralan otisak, raznose se u zrak, a zemlja poput
Njemačke, industrijalizirane nacije, drži se nestabilnih opskrba električnom energijom uz vrtoglavo rastuće cijene energije.
Ovu slabost obnovljivih izvora energije ranije je nadoknađivao jeftini ruski plin.
Dakle, to me vraća na pitanje Europe.
Što je to, dovraga, opsjedlo europske čelnike da interveniraju u tolikoj mjeri, da se suprotstave Rusiji u
tolikoj mjeri da naši nacionalni interesi više uopće nisu zastupljeni, nego su štoviše oštećeni?
Zato moramo razumjeti dvije stvari. Ne možemo voditi rat u Europi bez Rusije, to je jedna stvar, a druga je da
naša ekonomija nije konkurentna bez ruskog prirodnog plina – to je vrlo jednostavna računica.
Digitalizacija bi mogla biti prilika za one na vlasti. Barem se danas ovdje raspravljalo o tome da će digitalni novac
središnje banke, povezan s digitalnim identitetom, biti oblik represije protiv građana, kao i protiv oporbenih skupina.
Naravno da jest, i zato to ljudi žele. Mislim, sve je međusobno povezano.
Pa, čvrsto sam uvjeren da je ono što smo vidjeli tijekom mjera zbog koronavirusa politika,
da je to bio probni balon, proba za nešto veće.
Sustavi su vrlo pažljivo testirani kako bi se vidjelo do koje mjere represivne mjere mogu ograničiti građanska
prava i u kojoj mjeri će ljudi to prihvatiti putem manipulacije, agitacije i propagande u medijima.
Sve je to bio dio kampanje političko-medijskog kompleksa da jednostavno uništi ljude jednom od najvećih laži ikad ispričanih.
To je točno isti mehanizam kao i kod straha od klimatskih promjena.
Dakle, sad dolazi: oh, sad moramo nadzirati građane! To je izravan ulazak u nadzorni državni sustav. Zašto?
Da, ne želite imati nikakve neugodne građane! Želite da bude kao u Orwellovoj 1984. – jasno se vidi – gdje se
stvara vanjski, izmišljeni neprijatelj i ljudi se nadziru.
Aldous Huxley je također vrlo, vrlo zanimljiv, kao i Ray Bradbury sa svojom knjigom Fahrenheit 451 – prekrasne
knjige koje slikaju distopijsku sliku budućnosti, prema kojoj, rekao bih, jurimo punom brzinom.
Von der Leyen noću sanja da može čitati naše poruke, pa se sve moje ionako čitaju, a mislim da se i tvoje čitaju. Malo je
neugodno, ali kako bi bilo lijepo da nijedan od nas više ne može plaćati gotovinom – da budem iskren, nitko od vas ovdje više ne
bi mogao plaćati gotovinom – jer biste tada bili pod kontrolom.
A sad, stvar je u sljedećem: ako ne plešete kako vam sviraju moćnici, da ste tijekom pandemije koronavirusa rekli: "Hej, neću
se cijepiti", što mislite da bi se dogodilo da su već imali sredstva za to, netko poput Södera u Bavarskoj
ili poput Lauterbacha, što bi učinili necijepljenima...
Računi su blokirani, onda si mogao spavati pod mostom, jer digitalni euro nije ništa više od sredstva političke represije.
Ako ste disident, možete biti blokirani i oduzeta vam imovina; ona se može jednostavno
konfiskirati ako postoji samo elektronički.
Na kraju se sve svodi na to! Upravo smo čuli kako drugi panel govori o imovini, nema više zapadne imovine.
Jedan kaže da želi kupiti nekretninu, a drugi mu to ne preporučuje.
Također se slažem s potonjom, gdje sasvim jasno kažem da je svatko tko sada kupuje nekretninu podložan obveznim hipotekama.
Vidjeli smo koliko brzo se to može dogoditi u Njemačkoj Zakonom o izjednačavanju opterećenja u 1950-ima.
Na njemu će biti obvezna hipoteka, pa je možete otplatiti i to su jednostavno sva sredstva.
Zatim će uslijediti zabrana zlata, jer su zabrane zlata prethodnica kapitalnim kontrolama.
Ako euro nastavi padati, a hoće. Euro opstaje samo zahvaljujući potpornoj kupnji središnjih banaka, odnosno stranih središnjih
banaka, koje prodaju vlastite, snažne valute u zamjenu za euro.
Još uvijek moraju uzimati ovaj otpad, sav taj meki novac. A onda dolaze zabrane zlata.
To jest, vidjeli smo to u razdoblju neposredno prije Prvog svjetskog rata i tijekom
njega, s ratnim obveznicama i zamjenom za zlato.
Ali kasnije to više nisu mogli činiti, pa više nije bilo zamjenjivo, a to je povezano s činjenicom
da ljudi više ne mogu napustiti nacionalne valute.
I zato ljudi žele digitalni euro.
Znamo da je to bezvrijedna valuta, to je fiat novac, postoji samo elektronički, i žele vršiti pritisak na
ljude kako više ne bi mogli izražavati svoja mišljenja.
Tada će im računi biti zamrznuti. S druge strane, više neće moći izaći iz ove valute, iz ovog fiat novca.
Ovaj spektar između ljevice i desnice zapravo više nije problem, ili barem nije problem današnjice.
Problem našeg vremena je zapravo napetost između slobode i državne represije.
To je to, stvarno! Za mene osobno.
I ja uvijek znam što slijedi, oh da, mislim, zašto je to AfD, zašto to govore, mi smo ovdje desničari i sve to.
Da, i ja sam desničarski konzervativac, ali uvijek moraš postaviti prioritete.
A moj je osobni prioritet raditi na tome da se suprotstavimo nadmoćnoj državi kako bismo sačuvali naše građanske slobode.
Upravo me to motiviralo da se upustim u politiku.
To je razlog zašto danas sjedim ovdje.
Nikada neću zaboraviti ovo do kraja života.
I svi oni koji nepromišljeno koriste riječ 'rat' trebali bi otići na takvu prvu crtu.
Trebali bi vidjeti što se tamo događa onima koji su izravno na prvoj crti, onima koji su u pozadini.
To je nezamislivo i tako je neodgovorno čak i pomisliti na pokretanje nečega takvog ponovno.
Kad biste skicirali ovu sliku idealne Europe, odakle biste prvo krenuli?
EU mora otići. To je moj apsolutni zahtjev.
Tijekom godina, kroz sporazume i krize, EU se etablirala kao okupacijska sila u Europi i, po mom mišljenju, okupira ovaj
kontinent na brutalan, autoritaran način, gušeći njegove kulture, gušeći slobodu, gušeći slobodu izražavanja – i
vraćajući ovaj kontinent tamo gdje ga je EU zapravo željela spasiti, naime u ruševine rata.
I upravo tamo vodi Europa ponovno. I ta EU mora biti ukinuta.
To je apstraktna konstrukcija koja više nema nikakve veze s Europom.
To je otuđena skupina birokrata koja vjerojatno više ne zna što se događa u Europi, osim u
Bruxellesu, u njihovim enklavama, u njihovim mjehurićima.
To bi bio moj prvi zahtjev i bio bih nekompromisan.
Jer ne možete reformirati ovu EU; u ovom slučaju morate potpuno razgraditi sustav.
Što će iz toga proizaći, to je veliko pitanje, ali može biti samo bolje.
I europske su se nacije desetljećima pokoravale diktatima ove Europske unije.
I optužujem naše političare za izdaju, za izdaju građana Europe, jer su nas prodali i izdali, za koja god interesna.
Europa je doista uporište zla u ovom trenutku.
Ovo je mjesto odakle proizlazi sva zlo. Europa se ne može reformirati.
Ova Europa koju danas nalazimo mora definitivno potpuno nestati.
U tom pogledu nisam žestoki pristaša Europe, tog birokratskog čudovišta, te samoreferencijalne paternalističke
strukture, koju vidim kao imperijalistički projekt Sjedinjenih Država nametnut državama Europe.
Dobro isplanirano, divno pripremljeno – o tome ću reći nešto više za trenutak, kad budem imao priliku.
Dakle, nisam žestoki Europljanin. Stvarno ne, ne možeš biti.
Zaista nema ničeg dobrog što bi se moglo reći o ovom pseudo-parlamentarizmu koji se izvodi pred našim očima.
Ovo je faza ničega.
Ako pogledate govore, zastupnici imaju dvije ili tri minute, a zatim se mikrofon isključi, osobito ako kažu nešto što ne
odgovara mišljenju gospođe von der Leyen, koja je u međuvremenu u glavi zaokupljena planovima EU za obavještajne službe.
Možeš sve vidjeti na njoj, možeš pročitati u njezinim očima totalitarne misli koje joj prolaze kroz glavu.
Ovo ne može biti Europa koju itko želi, a pogotovo ne ja.
Ne mogu zamisliti kakvi bi ljudi željeli takvu Europu, osim onih koji su isključivo zainteresirani za moć i
imperijalističke ambicije, za pripremu novih ratova ili barem za izgradnju neke vrste vojnih sposobnosti. To nije moja Europa.
Mogu na to prilično jednostavno odgovoriti za sebe: zatvorite sve institucije EU odmah, u potpunosti i bez zamjene.
Svi europski dužnosnici su otpušteni, u potpunosti i bez zamjene. Ovu nam je birokraciju uopće nepotrebna.
Vjerujem da mi ovdje na ovom govornicičinom podiju činimo pogrešku – i ovo je opća kritika koju bih želio uputiti samima
sebi – jer nas je pogodila propaganda koju sam ranije spomenuo, pretpostavljajući da se ova Europa, ova EU, može reformirati.
EU je jednako nemoguće reformirati kao i potpuno zauzet hotel koji treba renovirati.
To nije moguće; ovdje ne možemo ništa reformirati.
Možemo ga samo ukinuti i doista ukinuti bez zamjene!
Građanima ovo sve nije potrebno, jer ništa od toga ne pridonosi životu, slobodi ili vlasništvu.
Ovo su vrijednosti koje bi bile ugrožene.
EU nije ništa poboljšala u bilo kojoj relevantnoj mjeri, već je samo sve zakomplicirala.
Serge, smješten si izravno pokraj Martina Sellnera.
Kad sjedite ovdje s njim na podiju i trebate razgovarati o remigraciji, zar se ne bojite Martina, za kojeg se tvrdi
da želi odmah remigrirati sve ljude različitih boja kože?
Pa, ovdje u Pragu, u Češkoj, definitivno ne, jer smo oboje trenutno stranci. Dakle, ne može me deportirati.
(...) Posebno kad su u pitanju teme poput politike, izbjegličke politike, remigracije i integracije, vjerujem
da je Martin Sellner godinama bio nepravedno tretiran.
Da, svatko tko je razumno dobro čitan i pažljivo sluša... i ovaj mladić je također prilično privlačan, mora se
reći, zgodan, pa nije samo elokventan, nego i zgodan – ne, ali njegove su ideje, njegove misli jasne.
Martine, napisao si knjigu o remigraciji koja se često citira i često se o njoj raspravlja.
Vaše su teorije izazvale žive rasprave.
Također su bili tema rasprave u postupku zabrane "Compacta".
Govoriti o repatrijaciji stranaca ovih je dana gotovo kao hodati pravnom žičanom gredi.
Dakle, koji su vaši glavni argumenti? Evo kratkog sažetka.
Mogao bih o tome dugo govoriti, mogao bih napisati cijelu knjigu o tome, i zapravo sam je napisao, koja je, zahvaljujući
CORRECTIV-u i gradu Potsdamu, postala bestseler – dakle, u svojoj demonizaciji, u pokušaju da ubiju taj pojam, uspjeli su.
Danas ga koristi Trump, koristi ga Musk, od Chege u Portugalu do Lige u Italiji. A koji su temeljni principi?
U suštini, to je samo povratak u normalu u migracijskoj politici. To podrazumijeva remigraciju.
Jer nismo ni svjesni što se dogodilo od 2015. godine.
Ljevica nam je predstavila potpuno apsurdnu raspravu, naime: Je li ilegalna migracija ilegalna?
Naravno da je to nezakonito. Što se događa s ilegalnom migracijom?
Naravno da se mora vratiti kući. Tačka, to je sasvim jasno.
Raspravljati o ovome deset godina je potpuno apsurdno. A remigracija normalizira raspravu.
Kraj invazije, zaustavite ludilo azila, Tvrđava Europa.
Podržavam stvaranje zona i centara za primanje u Sjevernoj Africi gdje ljudi mogu živjeti
dostojanstveno i sigurno, naučiti zanat, ali ne i doći u Europu.
Legalna i ilegalna zamjenska migracija mora se zaustaviti.
Potrebna nam je gostoljubiva kultura za našu djecu i naše obitelji.
Također treba vršiti pritisak na paralelna društva da se prilagode. Zaustavite islamizaciju.
Ovo je načelo koje stoji iza mog prijedloga remigracije, temeljeno na dobrovoljnom sudjelovanju,
ponudama umjesto prisile i u suradnji s lokalnom pomoći.
Ranije smo razgovarali da lokalno moraju postojati potencijalni klijenti.
A ako povučemo sve liječnike iz Sirije i Nigerije, ljudi će nam se prirodno obratiti.
Moramo stvoriti prilike na lokalnoj razini, pružiti pomoć na lokalnoj razini, ali jasno dati
do znanja da ne postoji način ulaska u Europu.
I onda, ne za dvije godine, ne za tri godine, nego za 15, 20, 30 godina, Njemačka će biti njemačkija
nego što je danas. I to je, ukratko, remigracija.
Jednostavno smo izašli na ulice u Berlinu.
Uzeo sam lijepu olovku na držač, prišao prolaznicima i rekao: "Biste li u svoj dom primili migranta?"
Skladišta su puna, stanovi su puni.
Biste li možda učinili nešto za zajednicu i primili ove migrante? – Da, da, to bismo definitivno učinili!
I onda sam izveo Feroza Khana iz ugla i rekao: "Evo ga. Možeš ga odmah povesti sa sobom!"
A onda: "Ne, ne, ne, nemamo nikakvog prostora!"
Naravno, željeli smo upotrijebiti humor kako bismo skrenuli pozornost na činjenicu da Njemačka i društvo
uvijek govore: "Imamo prostora, imamo prostora, možemo sve primiti." Ne, nemamo prostora.
I očito je da je cijela ova migracijska politika propala.
Ipak se iznova i iznova govori da možemo primiti bilo koga, da će se sami integrirati.
Ne, neće se svi ovdje integrirati. I željeli smo na to skrenuti pozornost.
I bilo je vrlo zanimljivo vidjeti kako su ljudi reagirali.
Dakle, prije svega, da, definitivno, ja sam unutra.
I onda Feroz stvarno stigne, obučen u lijepu jaknu i kul kapu: "Bok, tu sam!"
A onda je netko vrlo brzo rekao: "Ne, to neće raditi, to neće raditi!"
Koliko velik rizik mislite da postoji da će islamizacija u Njemačkoj ili Austriji dovesti do daljnjih terorističkih napada?
Da, pa vidimo da u posljednjih nekoliko godina više nemamo napade velikih razmjera kao prije, niti mnogo pokušaja, već se to
prvenstveno preusmjerilo na napade nožem, pri čemu mediji naravno nastoje prikazati da se radi o osobi s mentalnim
poremećajem, kao da iza toga ne stoji nikakva ideologija.
I vrlo je, vrlo važno naglasiti i skrenuti pozornost na to zašto ti ljudi to rade.
Ovo je iznimno važan aspekt, jer mediji, posebice, nastoje to prikriti, umiriti stanovništvo kako ne bismo saznali pozadinu, da
je to jednostavno ideologija, naime politički islam, islamizam, ideologija koja ima za cilj islamizirati ne samo Njemačku i
Austriju, već i cijelu Europu, i da se ta agenda dosljedno provodi na različitim razinama,
koristeći različite metode, uključujući terorizam.
I mislim – ionako ćemo to vidjeti za Božić – već vidimo kako se sve sigurnosne mjere pojačavaju i ovu tužnu sliku božićnih sajmova
koji moraju biti strogo osigurani kako bi obični građani mogli osjećati razumno sigurno – jer, naravno, prave sigurnosti nema.
Rekao bih da bismo trebali prestati promovirati ovu agendu ulaska u zemlju bez putnih isprava ili viza.
Prestat ćemo se igrati s ljudima, jer čak i kad osoba s vidljivo visokom pigmentacijom
razgovara s osobom s minimalnom pigmentacijom...
… Pa, nisam toliko slabo pigmentiran …
Upravo tako, upravo tako, moram to sasvim jasno reći: kako ti migranti pronalaze put do Njemačke, do Europe?
Da, oni ne stoje na našim granicama s tenkovima i ne govore: otvorite granicu ili ćemo pucati.
Da, tim ljudima je namjerno dopušten ulazak u Europu, dopušten ulazak u Njemačku; bili su namamljeni.
Bio sam u Demokratskoj Republici Kongo prije samo dva tjedna, a tamo postoje i mreže krijumčarenja koje točno znaju koliko
iznosi dječji dodatak u Njemačkoj, što očekivati i tako dalje.
Pa, imam vrlo jednostavno rješenje za rješavanje cijele azilske i migrantske krize.
Vjerujem da bi sve brzo završilo kad bi se azilni centri jednostavno izgradili odmah do političara njihovih vila.
To bi se vrlo brzo riješilo, ali šalu na stranu.
To je jednostavno prvi korak, preokretanje faktora privlačenja i odbijanja.
Potpuno si u pravu, kao što si rekao, sve poticaje da ljudi dolaze ovamo treba zaustaviti. Mislim, gdje smo mi, molim te?
Ljudi dolaze u Libiju iz Bangladeša i plaćaju krijumčarima da stignu u Europu – to nema nikakve veze s bježanjem
iz svoje zemlje, to je ekonomska migracija jer ovdje nudimo poticaje. Naravno, svi moraju odmah otići.
Illegalni imigranti koji ovdje dolaze ilegalno također moraju otići.
A to, naravno, znači sve one koji su nezakonito ušli u zemlju. Svatko tko može nezakonito ući, može i zakonito otići.
Također mi je ovo osobito smiješno – ljevičarske zajednice: "Ne možemo ništa učiniti po
pitanju masovne migracije, moramo otvoriti granice."
Naravno, to znači da će milijuni doći ovamo.
Ali svaka osoba koja treba biti deportirana navodno je poput penjanja na Mount Everest.
Potrebna su jednostavna i jasna rješenja.
Od 1945. godine živimo u ovoj kulturi krivnje. Da. Mi, kao Nijemci, smo krivi.
Moramo primati ljude jer je to naša dužnost.
Nemamo tu obvezu! Ne moramo nikoga primiti.
Možemo primiti ljude kojima je pomoć potrebna, koji se integriraju, koji su zahvalni što su ovdje
pronašli drugi dom. I koji nam zauzvrat pokazuju:
Hvala vam što ste me prihvatili, integrirat ću se ovdje!
A ako ti sam, poput mene na primjer, imaš obiteljsku povijest, uključujući migrante koji su došli u Njemačku, naučili jezik
ovdje, morali su raditi, nisu dobili ništa besplatno... Dobili su vrlo mali stan, u kojem je njih šestero spavalo u jednoj sobi.
Napredovali su i još uvijek su voljeli i poštovali ovu zemlju. A to se danas ne događa.
I mogu samo reći da to proizlazi iz ove kulture krivnje i da se moramo udaljiti od nje.
Nije naš posao primati svakoga ovdje, a sigurno ne spašavati svijet.
Naš prvi poticaj je reći da ćemo vas rado prihvatiti ako ste za to zahvalni i ako nam
pokažete da se integrirate. I to je dobra stvar.
Ali jednostavno postoji velik broj ljudi koji se ovdje ne integriraju.
I smatram da je to vrlo, vrlo velika tragedija.
A ja, "crni bombarder" iz Konga, "Leopard", da, želim da moj hrabrost dopre do njemačkog naroda,
da im kažem: ne bojte se. Strah je loš suputnik.
Došao sam u Europu kao izbjegličko dijete iz Demokratske Republike Kongo, pronašao sam svoj put i
naučio voljeti vašu zemlju. Moja su djeca Nijemci.
Sada sam spreman raditi ruku pod ruku s vama kako bismo izvršili ovu misiju.
I to je ono za što želim voditi kampanju sljedeće godine.
Vrlo lijepo, Stefan Magnet, domaćine ovog, mora se reći, gigantskog događaja – drugi
Alternative WEF upravo se održao ovdje u Pragu.
Paneli su završeni, bilo je mnogo rasprava i nevjerojatan broj vrlo, vrlo vrijednih,
dobrih kontakata koji su ovdje uspostavljeni.
Kako ste? Jeste li zadovoljni rezultatom?
Više sam nego zadovoljan, jer se sve divno ispostavilo.
Nije bilo većih incidenata, nije bilo ometajućih radnji.
Svi govornici su došli, održali svoje govore i mirno i prijateljski se slagali jedni s drugima.
Na pozornici je, naravno, bilo kontroverzi, što je upravo ono što želimo. To je dobro – bilo je bolje nego prve godine.
I jako mi je olakšano što smo to uspjeli, u najpravednijem smislu te riječi.
I vrlo sam ponizan i zahvalan što imamo toliko sjajnih suradnika i izvrsnih medijskih partnera
koji ovdje izvještavaju na raznolik i predan način.
Stvarno sam jako sretan što smo se ovdje okupili i što smo ovo predivno izveli već drugi put.
Odlično, vrlo lijepo. Stefane, tvoj slogan je uključivao frazu: "Od kritike do snage."
Možete li malo definirati riječ 'moć', da bismo razumjeli o kakvoj moći ovdje govorite?
Da, također sam u svojim završnim riječima rekao da se radi o udruživanju naše volje.
Kad se složimo da ćemo težiti cilju, kad želimo unaprijediti zajednički cilj, možemo
razviti SNAGU. I to je ono što nam je važno.
Radi se o razgovoru o konkretnim rješenjima i konkretnim idejama te o postavljanju ciljeva prema kojima možemo zajedno raditi.
I zajednička, organizirana volja može pomaknuti planine.
Vidjeli smo to s COVID-om 19, gdje su stotine tisuća, na kraju milijuni ljudi rekli: ne želimo biti
prisiljeni na gensku terapiju, ne želimo primiti cjepivo, želimo tjelesni integritet, želimo slobodu.
I to je dovelo do rasta prosvjeda, koji su postali moćni, uz građansku neposlušnost koja se odvijala posvuda.
A sada želimo da u Europi ne bude rata.
Ne želimo biti iskorištavani za Ursulu von der Leyen ili Jensa Spahna ili kako god se ove lutke zovu.
Ne želimo nasjesti na plavo zvjezdano znamenje Europske unije; dapače, kao i s koronavirusom, želimo živjeti u samoodređenju i
slobodi te ne dopustiti tim političarima da nas naguraju u rat.
To je zajednička volja koju smo ovdje željeli izraziti.
Mislim da je to uspješno postignuto, a to također pokazuje gledateljima kod kuće da se slažemo.
Ne želimo rat; sada se udružujemo kako bismo ga spriječili u nadolazećoj godini.
Vrlo dobro. Također ste okupili širok spektar ljudi kako bi raspravljali o ovoj temi.
Kako se može spriječiti mogući rat u Europi?
Osjećate li da su se za vas, kao stručnjake iz širokog spektra područja, pojavili konkretni sljedeći koraci?
Stvarno smo iz toga izvukli mnogo toga.
I doista, jedan jasan ishod simulacije i panel rasprave bio je da se rat, naravno, mora nazvati onim što jest.
To je zločin, to je ružno, to je brutalno, to je krvavo.
Morate pokazati slike, morate pokazati emocije.
Rat nije apstraktan; ne odvija se negdje u Gazi ili negdje u Siriji.
Ne, on dolazi k nama i mi bismo za to trebali umrijeti, bismo za to trebali krvariti.
Moramo izgubiti utrobe i ruke na prvoj crti, a također i kod kuće.
Kada padnu teška oružja masovnog uništenja, to će utjecati na našu domovinu.
Tada će to također utjecati na starije osobe, koje kažu: "Uostalom, ionako više ne moram ići na frontu."
Ali gubite unuke i unuke, jer se i kćeri trebaju regrutirati u duhu jednakosti.
I rat dolazi i u naše domove; oduvijek je dolazio.
Godine 1945. i stariji su patili zbog bombardiranja, protjerivanja i oskvrnuća.
Dakle, to će utjecati na sve. Rat je ružan, ne trebamo još jedan krvavi rat u Europi.
Dakle, možete vidjeti da vam je ova tema vrlo bliska srcu i vrlo je važno da to prenesete
gledateljima, ali i svima koje ste ovdje okupili.
Izvrstan posao. Još jednom vam čestitamo i mi na ovom događaju.
Jako smo sretni što o tome izvještavamo i također ćemo sažeti panele.
Možda za gledatelja, kad vidi da postoje stručnjaci, ljudi koji imaju utjecaj.
Stvarno si okupio sve, od influencera do kandidata za kancelara.
To je nevjerojatno. Morat ćeš mi nekad preko piva reći kako si to napravio. Ali stvarno dobro.
Pitanje je sada: što biste rekli gledatelju? Kad biste jednostavno progovorili u prostoriju
u kojoj oni upravo sada sjede i gledaju vas.
Što svaka osoba može osobno učiniti kako bi spriječila mogući rat?
Da, sasvim sam jasno uvjeren da mi samo dajemo poticaj.
Želimo pokazati da se mnoge poznate osobe, koje su gledateljima već poznate iz pandemije koronavirusa i drugih
programa iz širokog spektra medijskih sadržaja – kojima ljudi vjeruju – udružuju u borbi protiv rata.
Mi to radimo. Mi predvodimo. Preuzimamo odgovornost.
Ponudit ćemo širok raspon prilika u kojima se gledatelji također mogu uključiti, od kojih će neke biti niske prepreke.
Potpuno smo svjesni da ne može svatko pokrenuti televizijski kanal poput Kla.TV ili AUF1.
Ne može svatko organizirati megademonstraciju sa stotinama tisuća ljudi ili biti
odvjetnik koji piše domišljate pravne obavijesti.
Ali svatko može učiniti nešto. Svatko može dijeliti letke. Da, svatko može zalijepiti naljepnice.
Svatko može jasno izreći što je sada na kocki među svojim rođacima i obitelji, na poslu ili za stolom svojih uobičajenih gostiju.
Da, oni na vlasti žele prikriti svoje zločine pribjegavajući ratu.
I oni nas žele iskorištavati, kao i uvijek.
Sada smo figure na šahovnici.
Jednostavno ih treba pobiti. I moramo reći: Ne!
Svaki gledatelj mora se zapitati: što mogu učiniti? Želim li stajati sprijeda?
Vjerojatno ne. Da, malo ljudi to želi.
Onda možda mogu o tome razgovarati sa svojim prijateljima. Da, možda ni to ne želim?
Zatim noću tajno dijelim letke ili negdje lijepim naljepnice.
Kad crkva dođe i kaže da je cijepljenje sloboda, rat je sloboda, tada ću zalijepiti naljepnicu na
vrata crkve s natpisom: Ne ratu! Da miru! – ma što god.
Ili mogu donirati. Mogu podržati.
Mogu biti multiplikator. Mogu preuzeti programe i ponovno ih postaviti kako bih zaobišao društvenu cenzuru.
Postoji tisuću mogućnosti. Svatko mora razmisliti što može doprinijeti.
Ako samo budemo stajali po strani i ne činili ništa u nadolazećoj 2026. godini, kada će još uvijek biti moguće
nešto poduzeti, jer će nakon toga zaoštriti uzde i više neće biti mnogo prilika za miran otpor.
Oni koji sada ne poduzmu ništa, kasnije će se morati suočiti s pitanjem zašto nisu ništa učinili kad to više neće biti moguće.
Sada je vrijeme za akciju! Aktivizam znači biti aktivan, i svi sada moraju na neki način biti aktivni za mir.
To je prilično izjava! Hvala vam puno na ovom intervjuu i na cijelom događaju. Držimo vam palčeve i podržavat
ćemo vas tijekom cijelog programa kako bismo osigurali da se ovaj mir doista očuva. Hvala vam.
Prijenos uživo s drugog A-WEF-a. Sada je s nama uživo Elias Sasek.
A Elias, već si jučer bio ovdje, stigao si ranije.
Tamo ste raspravljali o vrlo važnim pitanjima u nešto manjoj grupi, u zatvorenom krugu do kojeg mi također nismo imali
pristupa... Možemo li vas pitati o čemu ste tamo raspravljali?
Imate li primjer? Možete li nam reći nešto što je možda odlučeno jučer?
Jako bismo bili zainteresirani saznati.
Da, jučerašnje rasprave bile su vrlo zanimljive.
I također smo bili sigurni da se slažemo u jednom pogledu:
Koja je trenutno jedna od najvećih prijetnji, uključujući pokret za slobodu, obrazovnu scenu koju imamo i slobodne medije?
Složili smo se da je ovo očito shadow baniranje, da AI algoritmi jednostavno razbijaju sve što objavimo na
internetu u svojim ocjenama i više ga ne isporučuju, umjetno ograničavajući njegov doseg.
I protiv ove mjere – kao što smo svi vidjeli – jedino što vrijedi jest udružiti se, raditi zajedno, ostaviti svoje
egoe po strani i zajedno probiti ovaj mjehur ili zajedno probiti ovu praksu tajnog blokiranja.
I smatram vrlo zanimljivim da smo se također dogovorili, na primjer u zajedničkim kampanjama, pripremiti mnogo
više programa u A4 formatu kao tekst, kako bi ih ljudi mogli ispisati i sami postati distributeri.
Dakle, vidimo da se krug zatvara, vraćamo se analognom, offlineu.
Sada smo već znatno ispred s Kla.TV Offline.
Ono što već godinama radimo sa S&G-om, naime sami tiskamo stvari, distribuiramo ih i gradimo
distribucijske mreže, također je vrlo, vrlo popularno.
Vjerujem da će se ovo u narednim godinama značajno razvijati i da je to izuzetno dobra kampanja ili rješenje za borbu protiv ovog
shadow baniranja, jer jednostavno ograničava digitalni doseg.
Vrlo impresivno! Svatko tko te poznaje zna da trenutno upravljaš svime u IT odjelu Kla.TV-a i da si ga i sam postavio.
Imali ste još jednu vrlo intenzivnu godinu, s još mnogo novih razvoja – upravo ste to spomenuli, Kla.TV
Offline, sustav je pokrenut i radi, što je također prilika za umrežavanje neovisno o internetu.
Radi li to? Imate li već kakve povratne informacije za gledatelje?
Da, nevjerojatno je. Nedavno smo napravili izvještaj i procijenili brojilicu, a sada sudjeluje više od 40 zemalja.
Nevjerojatno je koliko ovo postaje dinamično, a ovdje večeras su me također nekoliko puta pitali o ovom projektu.
Srećom, nalazimo se na čelu podizanja svijesti, a neki razmatraju ponuditi slične projekte.
I sve će se to razviti, ali kako kažu, offline je novi organski.
Ovo će prevladati ili mora prevladati.
I iz razgovora se moglo zaključiti da je osobni susret bio potpuno drugačiji od
virtualnih sastanaka koje smo imali prošle godine.
Bila je topla atmosfera, međusobno razumijevanje i spoznaja da samo zajedno možemo proći kroz ovo vrijeme.
Vrlo lijepo! Da, to je jedini način da se to napravi, i zasigurno nije bilo lako svima povjerovati da sve što
ste za ovo izgradili i dalje radi izvan mreže sa svim proizvodima i da je i dalje besplatno.
Ili kakvi su bili povratni komentari? Primjećujem ljude koji ne mogu vjerovati, koji to ne mogu zamisliti.
Da, vrlo je, vrlo teško zamisliti ako to ne znate, ako ne znate kako radimo zajedno i što
nas motivira, našu predanost – ako to ne znate.
Rekao sam da darujemo tvrdi disk kako bismo motivirali ljude i potaknuli ih da ga proslijede još dvoje.
To je nezamislivo, i za nas je nezamislivo.
Postoji samo jedno rješenje: morate doći i posjetiti nas, umrežiti se s nama lokalno i upoznati nas.
I otvaraju se sasvim novi svjetovi!
I imam puno suosjećanja za ljude kad im to kažeš, jer im to zvuči kao nešto s druge planete.
Ali ljudi bi nas svakako trebali upoznati, svratite.
I doista postoji taj novi svijet bez novca, gdje novac nije u fokusu, nego gdje su ljudi svim srcem posvećeni
tome da ga prenesu svojim susjedima i budu tu za njih.
I oduševljen sam svakim razvojem u ovom smjeru koji se događa i koji će se dogoditi na sceni slobodnog obrazovanja.
To je jedinstveno. Iskreno, nisam ni pronašao ovakve proizvode ni u "Welt mit Geld" – da oni nude nešto slično.
Vi te proizvode stalno nudite i svima ostalima, a također pomažete osigurati da cijeli pokret osvješćivanja od njih ima koristi.
To je zaista izvrsno.
Puno vam hvala na svim vašim naporima, vašoj predanosti i vremenu koje ste odvojili.
Znam da si svugdje tražen i rado ću te opet pustiti za trenutak.
Hvala vam, i ako mogu na bilo koji način pomoći i ako možemo zajedno raditi na ostvarivanju
utjecaja, onda će svaki napor biti vrijedan truda!
Sjajno, Elias, hej!
"U svim zajednicama postoje ćelije otpora."
Ako ne postoji, onda je neodrživ.
Povežite se sa svojim regionalnim Kla.TV timom: www.kla.tv/vernetzung