Након два импресивна дана овде на Алтернативном ВЕФ-у у Прагу, Kla.TV сада представља сажетак најважнијих
тренутака и најзанимљивијих изјава. Останите уз нас.
Погрешно сам разумео скраћеницу A-WEF.
Увек сам мислио да је то алтернатива Светском економском форуму Џорџа Сороса.
У реду, већ сам припремио увод за свој говор.
Моји драги пријатељи, моји цењени непријатељи Џорџа Сороса.
Добро је и пријатно за нас што сте изабрали Праг, мој родни град, град у којем сам провео
цео живот, за место одржавања ваше конференције.
С једне стране, то показује да је Праг у овом тренутку погодан за ову прилику, што је знак
релативне слободе која и даље постоји у нашој земљи.
Са друге стране, то показује нешто друго, недостатак слободе у Немачкој, што сматрам веома опасним.
Ово је забрињавајуће, не само за Немце, већ и за нас у Чешкој Републици.
За нас је Немачка одувек била наш најважнији, најзначајнији и највећи сусед кроз читаву историју.
Чак и ако није увек најпријатељскији.
У том погледу сматрам вашу идеју да данас овде у Прагу потпишемо заједничку декларацију под називом "Све за мир" позитивном
ствари – посебно имајући у виду овогодишња дешавања у Немачкој након избора и, по мом мишљењу, ратоборност Фридриха Мерца.
Данашњи догађај треба да нам пружи нове и конкретне идеје које можемо применити у нашим политичким активностима.
Желим вам позитивне и конструктивне дискусије и још једном вам хвала на позиву и на пажњи коју сте
посветили мојим данашњим примедбама. Хвала вам пуно.
Док глобалисти емитују ратну пропаганду, говорећи о експропријацији и уништавању слободе изражавања, желимо данас да
уложимо посебан напор да одбранимо демократију, слободу и мир.
А ви, драги гледаоци код куће на својим екранима и ви овде у конференцијском центру, знате да
слобода и демократија нису спорт за посматраче.
Слободу морамо бранити, за њу се борити, и управо то ћемо заједно учинити овде овог викенда.
Даме и господо овде у сали, драги гледаоци код куће испред ваших екрана.
Наша заједница се ујединила током ванредног стања због коронавируса.
Под притиском смо препознали заједнички циљ, који је настао из веома различитих праваца, и ујединили се ради њега.
Корона нам је показала колико вреде наша загарантована људска и грађанска права када је у питању спровођење агенде: ништа.
Међутим, пандемија коронавируса је такође показала колико смо јаки када ујединимо снаге.
И сада, крајем 2025. године, суочавамо се са сасвим новим изазовом.
Јер у Европи, у Европи ће бити још један рат. Барем нам то говоре.
Урсула фон дер Лејен прилично отворено говори о ратној економији.
Британци под вођством Кеира Стармара постају борбено спремна и оклопна нација.
А немачки министар одбране Борис Писторијус жели да буде спреман за рат до 2029. године.
Званична нарација је направила потпуни преокрет.
Одједном, рат и насиље, оружје и тенкови поново су изрази политичке воље.
Чак и термини који су деценијама демонизовани, као што је отаџбина, поново се користе,
ако сте чули говор Јенса Шпана у новембру.
Морамо да се боримо за нашу земљу, каже он.
И зато што постајеш способан за војну службу, зато се придружујеш оружаним снагама.
Да, можда за отаџбину. Али, господине Јенс Шпан, ви нисте отаџбина.
И нећемо ићи у рат за Шпана или фон дер Лејена.
И не желимо да наседамо на звездама испунџен барјак ЕУ или да видимо како наша домовина гори.
Ми кажемо не рату са свим одлучношћу и без компромиса.
И зато смо програм овогодишњег Другог алтернативног ВЕФ-а посветили питању:
Како можемо спречити избијање рата у Европи?
О томе је данашњи први панел: Мисли на мир, живи здраво.
Наши гости у овој рунди су сви лекари, страствени медицински професионалци, и сви заговарају холистички приступ изнад свега.
Јер они, као и сви ми, у потпуности су свесни да су тело, ум, психа и физички симптоми неодвојиво повезани.
Сви смо чули за то, али шта то конкретно значи за наш начин живота, посебно имајући у виду тешке године и месеце
који су пред нама, а које доживљавамо као велике изазове?
Па како заиста можемо остати здрави у овим тешким временима?
Здравље није стање, већ константан процес стварања хармоније на физичком, емоционалном и менталном нивоу.
На физичком нивоу постижемо хармонију кроз разумну исхрану и редовно вежбање.
Ми га стварамо емотивно препознавајући и решавајући конфликте, а ментално га препознајемо знајући ко смо.
Конвенционална медицина види само тело; она не види друге нивое.
И пошто она види само тело, може га лечити само физичким средствима и остало оставити по страни.
И то чини конвенционалну медицину веома ограниченом.
Не сам против конвенционалне медицине; она нам је потребна, али има своја ограничења и треба је значајно проширити.
Како се ваш приступ разликује од приступа конвенционалног лекара?
Повезаност је у томе да се људи увек морају посматрати као целовита бића, а тренд у последњим деценијама био је ка све
специјализованијој медицини, са све мањим супспецијалностима које, када се посматрају
заједно, заправо не могу да обухвате цело људско биће.
И ја сам, наравно, то јасно видео јер сам свој професионални живот провео као технички лекар.
А техничка медицина, наравно, не производи слике душе или ума, већ слике изнутра тела, и верује да ће јој то само омогућити
да пронађе узрок болести – што је, наравно, потпуно немогуће.
А затим размислите шта је заправо наш најважнији алат за здравље?
То је сан. А сан није соматски проблем, нити је соматско решење које нам тело нуди, већ здрав, одмарајући сан који почиње у уму.
А када нешто није у реду у нашим мислима, у нашим душама, у нашој психи, онда нема мирног сна, и он
се насилно изазива неком врстом психотропних лекова.
Међутим, ово није алат који може да обезбеди или поврати здравље спавајући неколико сати сваког дана.
Један од двоје нас сада умире као последица медицинских интервенција.
А ако то занемарите, а то се заиста занемарује у свим књигама о дужем животу – ради се о
здравој исхрани, здравом ваздуху – све је то важно.
Али ако занемарите значај медицине, која је неопходна за дугорочно одржавање здравља, онда
здрава исхрана и суплементи уопште нису од користи.
Ствар је у томе да, ако питате старе људе који имају преко 100 година, они ће рећи да су
током свог живота јели веома различите ствари.
Они су такође живели веома различите животе, проводили су много времена на отвореном и довољно вежбали, али ће се сви
сложити да су имали врло мало контакта са медицинским третманом.
Тело, ум, душа – као што сам рекао, ретко су главна тема у савременој конвенционалној медицини.
Једном сам прочитао реченицу: "Исцељени пацијент је изгубљени купац." Другим речима, излечен пацијент је изгубљени купац.
Да ли је то централна основа нашег модерног школског система?
Да, тако је. А на шта ви указујете, и што је већ раније поменуто, јесте да послујемо у оквиру здравственог система.
Нијемо сами када је у питању здравље, лекари и тако даље.
То је друштвена конструкција коју носимо са собом када идемо у туђа домаћинства.
И ту постаје опасно када предамо себе у руке других, на пример лекара. Ово је такође научно доказано.
Претходни говорник је био у праву када је рекао да, као и други чланови MWGFD-а, лекари такође представљају
узрок смрти, као и многи лекови и њихови нежељени ефекти.
И да, са коронавирусом смо сада такође видели да интервенција, посебно за здраве људе – а затим и озбиљне болести
када се свима наметне један третман – једноставно није прикладна, да није исправно и да је опасно.
Сећам се да ми је пријатељ пре много година, када му се родио први син или током трудноће, рекао: "За име Бога, нисам имао појма
да је затрудњење најгора ствар која може да се деси човеку."
Који панични сценарији се представљају младим родитељима и родитељима који очекују дете.
Као доктор, како успевате да ублажите људима страхове у овој конкретној ситуацији и
усмерите их у правом смеру? Имате ли тајну формулу?
Да, можда није тајни рецепт, али мислим да сваки лекар који је свестан своје
одговорности заправо не би требало да ради из страха.
И трудноћа је, наравно, потпуно нормална фаза у животу и уопште није болест.
И такође видим да се, нажалост, у гинекологији и пренаталној нези ова драматизација наглашава, тако да када родитељи дођу са
дијагнозом трудноће, показују им се сви тестови који су доступни да би се искључило да ли дете има
Даунов синдром или неку другу тризомију или слично.
Одмах почињете са негативним тестом, а затим се уради хиљаду тестова, јер би могло бити да
трудница има неку скривену дијабетес и тако даље.
А шта је заправо нормално, то нормално, ставља се у други план.
Дакле, мислим да је најважније не плашити труднице, већ им показати да је обично све у реду и да све иде добро.
И такође мислим да је добро што се многе труднице, као што сада схватам, опредељују за потпуно другачији облик порођаја.
Од појаве Коронавируса људи о томе размишљају. Акушерство се током Коронавируса није баш обложило славом када је
препоручило да чак и труднице носе маске током порођаја.
Сматрао сам то тако ужасним, тако одвратним, у основи.
Жена треба готово сваку молекулу кисеоника за себе и за дете које ће ускоро родити.
А онда она мора да носи маску! Дакле, жене су заправо колабирале.
И то је заправо бацило веома негативно светло на ову грану конвенционалне медицине, акушерства, тако да су
многи људи, сада због коронавируса, размишљали о томе како можемо другачије приступити трудноћи и порођају.
И многи сада такође полажу поверење у бабице, што ја лично сматрам веома добрим.
Они су помало опрезнији у својим истрагама.
Растојања се више не поштују строго.
Пацијенти су опуштенији, мирнији са самим собом, и као лекар могу то само подржати.
Видим много људи који сада покушавају да рађају код куће уз породиљу или у породилишту породиље, и ја сам један
од оних лекара који никада не говоре против тога, већ, напротив, подстичу своје пацијенте да то учине.
Мислим да би, ако бисмо сви поштовали ова правила, која је Исус такође формулисао, на пример да треба да се према другима односиш
онако како би желео да се они односе према теби, онда би се и ти према другима односио
онако како би желео да се они односе према теби.
То је отприлике оно што је рекао у Нагорској проповеди.
Чини другима оно што би желео да они чине теби.
И то је већ заповест од самог почетка: не убиј.
Верујем да је ово такође урођено људима.
Верујем да сваки човек жуди за миром.
Само треба да се вратимо на поенту. И можда ћемо морати да будемо храбрији у изражавању ове жеље за миром и да не дозволимо
нашим политичарима да говоре и фантазирају о спремности за рат.
Ко то жели? Ко има икакву корист од тога? Морамо zauзети чврст став по овом питању и јавно се успротивити томе.
Јуче у нашој групи, када смо први пут почели да размишљамо о томе шта бисмо могли да урадимо за промоцију мира, дошли смо на
идеју да су управо жене овде позване, односно да су жене тај контакт у домаћинству када је реч о здравственим питањима.
Мајке су чувари здравља, мајке су чувари живота.
И мислим да би било добро да жене свесно кажу да не желе да њихова деца буду жртвована на бојном пољу.
Оне могу да се окупе и формирају неку врсту групе: "Жене, мајке, баке за мир".
Мислим да би било добро да је то могуће широм Европе, широм света.
Треба снажно оспоравати политичаре који су у суштини под контролом моћних елита, такозване новчане мафије, и који су задужени
да воде рат по сваку цену. Не говорим ово у вези са нама људима.
Ако сви ми то урадимо, а много људи то уради, онда могу да замислим да њихово ратоборство неће успети онако како они мисле.
Хајко, написао си књигу. У својој најновијој књизи "Game Over – Part 2" написао си, између осталог: Ти си оно што једеш.
Упозорили сте на напад на наш микробиом.
Шта мислиш да бисмо требали јести или чега бисмо се требали клонити да бисмо остали здрави?
Да, можда кратка дефиниција. Шта је микробиом?
Ово је заправо заједница корисних и помагајућих микроорганизама у људском организму: углавном бактерија, и то претежно у цревима.
Дакле, ово су мали помагачи са којима живимо у симбиози, односно у доброј заједници, заједници живота.
Без њих не бисмо могли да преживимо. Они разграђују нашу храну и помажу нам у том процесу.
У себи имамо скоро два килограма страних организама са којима живимо. То је, такорећи, микробиом.
И напад је заправо покренут на њу.
Овај микробиом, који је тако дивно разноврстан, који је здрав – разноврсност је здрава –
да га монополизујемо, да га стандардизујемо.
Дакле, најбоље што можете учинити поводом овога, и начин на који бисмо требали јести, јесте да имате разноврсну, шарену исхрану.
Не би требало да буде само исти стари асортиман из супермаркета, иста храна изнова и изнова, и не
увек само оно чему се кунете, већ разноврсност.
Како можемо развити здраву свест међу становништвом да не треба одмах прихватати све што се шири, већ да сами постану критични?
Како можемо подстаћи људе да развију критичку свест о свом здрављу?
Да, постоји слика која у медицини постоји већ веома дуго, али се некако потискује. То је такозвани унутрашњи доктор.
Ако је доктор већ позитивно прихваћен од стране становништва, онда сви треба да знају да имају свог личног
лекара, свог личног тренера, уз себе седам дана у недељи, сваки дан од јутра до вечери.
Он се брине о њему и брине о њему боље него што би то могао било који други доктор, јер је унутар њега и зато што интегрише
тело и ум, а такође препознаје ситне детаље које није могуће открити лабораторијским вредностима и снимачким техникама.
Верујем да је оно што је било јасно од самог почетка сада доказано са 250 научних студија: да је намера да се нанесе штета била
планирана од самог почетка у целој овој агенди о коронавирусу.
Па, то је сада тако очигледно!
Како можемо пренети поруку људима? То је веома важно питање. Медији свакако имају улогу у томе.
Оно што бисмо сада желели да видимо у погледу суочавања са пандемијом коронавируса, по
мом мишљењу, дешава се само у маргиналној мери.
Дакле, још смо далеко од разумног ...
То се и даље сматра непримереним. То се и даље осуђује због захтева да се то реши.
Да, наравно, све се и даље потискује јер, природно, људи на власти су и даље они који су били следбеници, они који су стајали иза
целе ствари и који су, у најмању руку, овде спровели те ствари.
И, наравно, невољни су да њихови сопствени негативни поступци буду стављени под лупу.
Из тог разлога верујем да се оно што треба потиснути тренутно једноставно потискује.
Али бих желео да одговорим претходном говорнику.
Добра вест у свему овоме је да сада можемо да препознамо да нам хитно треба нови лек.
Видимо да не постижемо никакав напредак са системом и да не можемо да верујемо лекарима.
И недавно сам чуо да је један од мотова Аустријског медицинског удружења био:
Здравље почиње са вашим лекаром.
И то је потпуно погрешно, као што је управо рекао претходни говорник, Герд Реутер.
У себи имамо диван саморегулаторни, самоизлечиви систем. И важно је то препознати.
И здравље почиње са сваким појединцем.
Мислим да смо из пандемије коронавируса требали да научимо да поново морамо преузети одговорност за сопствено здравље.
Да не бисмо требали превише да верујемо титулама или белим мантилима, већ пре свега себи и сопственим снагама.
И верујем да је једна од најважнијих максима за преживљавање у медицини: колико је неопходно, толико и што мање. Мање је више.
И важна изрека "primum non nocere", што значи "пре свега не наносни штету", односно не предузимај
никакве мере које наносе више штете него користи – ако се тога придржаваш, можеш много постићи.
Видим велику срамоту. Људи не желе да признају да је већина лекара била на погрешном путу, јер су
наседели на пропаганду о коронавирусу и вакцинацији.
И ја такође видим срамоту у томе, јер су многи се обогатили ванбуџетским средствима, а многи су то прихватили.
Не само лекари, већ и болнице, наравно, као и многи други који су зарадили новац од маски,
тест центара и тако даље. Уосталом, и политичари.
Нажалост, политичка корупција у Немачкој није кривично дело.
Они то још увек нису уврстили у закон.
Сви смо овде који смо се супротставили државном наративу, оповргли га и тако даље.
Зато смо прешли у офанзиву – осудио ме је BGA.
Замислите да вам изрекну једногодишњу, десетомесечну условну затворску казну зато што сте написали лекарско уверење.
Мораш то да схватиш. Радим овај посао већ 55 година и издао сам 80.000 сертификата. И одједном је то погрешно.
Онда бисте могли и да забраните кобблеру да шије обућу и прогласите то кажњивим делом. То је такав апсурдан циркус.
И ми једноставно морамо истрајати и стално говорити, мирно, без насиља: Не, то је било исправно, и тако ће бити.
Ми који овде седимо били смо спремни да прихватимо невоље, тиме охрабрујући и друге људе да устану и прикључе се отпору.
И ја сам сасвим сигуран да ће то експоненцијално расти и да ће се цео овај циркус врло брзо срушити.
Сада вас, по сили своје дужности, постављам за министра здравља, сви ви који тамо седите.
Они су опремљени буџетом вредним милијарду фунти, неограниченом моћи и у суштини могу да покрену ствари које никада раније
нису постојале. Дакле, слободни су да доносе сопствене одлуке.
Господине Реутер, која би била ваша прва мера у погледу отпорности у будућности?
Такође, овај страх од рата који надвија над нама.
Шта бисте урадили као први корак? Осим што бисте се решили Лаутербаха. Политички, политички.
Па, већину новца бих одмах вратио.
Једноставно зато што је друштво које верује да му је потребан систем здравствене заштите болесно друштво.
Здраво друштво не треба систем.
Па, да сам министар здравља, променио бих подстицај. Подстицај потиче из медицине.
Сви смо проучавали патогенезу, науку о болестима. А подстицај је болест.
Што више пацијената лечим, то више новца зарађујем.
Ово мора да се преусмери са патогенезе на салутогенезу.
Питање није шта те чини болесним, већ шта те чини здравим, шта те одржава здравим.
И подстицај мора бити у овом правцу.
Морам да зарадим много новца ако имам много здравих пацијената.
Као што је некада било у Кини, где су лекари добијали плату само ако је пацијент био
здрав, а нису добијали плату ако је био болестан.
Онда је заиста могао да се уложи.
Постати спремни за рат, појачати наоружање, увести обавезну војну службу и прогласити ванредно
стање – то је оно што чујемо од политичара широм ЕУ.
То је рат који је проглашен. У 2029. години хибридни рат ће прерасти у врући рат.
Ово је прогноза Немачких оружаних снага, НАТО-а и такође немачког министра одбране.
Иако је ванредно стање због коронавируса погодило становништво готово као гром из ведра неба, овог пута је то ванредно стање које
је унапред најављено и имало је одговарајући рок за припрему.
За ЕУ, која се годинама фокусирала на вок, родни и климатску неутралност, сада је изненада гурнута у оружани сукоб.
И чак уз сву поспешност, потребно је неколико година, а оклоп се прво мора изградити. Али како реагују они који су се пробудили?
Како покрет за слободу, који је током пандемије коронавируса постао осетљивији, реагује на ову предвиђену претњу?
Ако занемаримо естаблишмент, који се нада да ће профитирати од рата, становништво је тренутно подељено у следеће групе: они који
рат против Путина сматрају праведним ратом, јер претпостављају да сами неће страдати или погинути у рату. Они који и даље
безусловно одбацују рат, али за које је рат апстрактан и нереално удаљен, и који стога остају пасивни. Постоје и они који су
препознали опасност и кратко време припреме од свега неколико година и већ активно воде кампању против
ње, очајнички покушавајући да пробуде своје суграђане.
Последња група је најмања, али можда и најважнија група.
Јер промена може доћи само од активних, али само ако успеју да придобију пасивне на своју страну.
Значи, да ли ћемо чекати до 2029. године, док прве бомбе не падне и мртви не заузму улице?
Да ли да чекамо, смрзнути као зец пред змијом? Или да искористимо време и урадимо нешто?
И када нешто радимо, кључно питање је: шта тачно радимо?
Онда ћемо морати да постанемо још храбрији, енергичнији и можда чак и отпорнији него што смо већ били током пандемије
коронавируса, јер је опасност заправо много већа, економски, за цело друштво, али и једноставно за наше вољене.
И мислим да подизање свести о овоме и затим њено претварање у акцију, у храбру акцију, мора бити све и свашта.
Једном си ми у ранијем интервјуу рекао да си сада у суштини потпуно ослобођен страха.
Већ годинама сте неуморни просветитељ и заговорник мира, против рата.
Ако је, као што су рекли претходна два говорника, да ли мислите да је и даље могуће пробудити људе у овом тренутку, или би сви
који су препознали опасност требало да направе Нојеву барку и потраже сигурност од надолазеће поплаве,
или, као што је неко други рекао, да науче руски или напуне резервоар бензина и побегну?
Пре свега, хвала вам пуно на позиву. Питање је шта можемо научити од наших противника, и верујем да је оно што можемо научити од
наших противника – као што смо видели са КОВИД-19 – то да чим покушамо да допремо до људи аргументима...
Али код становништва које је уплашено, ми не успевамо.
Најефикаснији лек за коронавирус у то време били су једноставно ковчези из Бергама.
То је успело; људи то могу да замисле.
Онда изнесете статистику и кажете: "Слушајте, ово вас погађа", показујете само људе на респираторима, без обзира одакле
су – људи у том стању страха ће се ухватити за прву сламку.
То је такође идеја иза социолошког истраживања, да страх озбиљно ограничава размишљање.
Дакле, морамо себи поставити питање: очигледно нико није за рат, то је јасно, али претња је да ће нас
Путин, делујући сам, све побити. Како да се са тим носимо?
Ја једноставно верујем да морамо да признамо да треба да комуницирамо кроз емоције.
Можете се позвати на Едварда Бернејса или Густава Ле Бона, "Психологија маса".
Ако то не би успело, не би било оглашавања.
Можемо и то да урадимо, јер је то ефекат који такође можемо покренути.
Зато верујем да бисмо требали да играмо у руке нашим противницима тако што ћемо волети
оно што нам желе продати и поново то нагласити.
Ово ће узнемирити неке људе, али то је и намера.
Можете направити лажну кампању Бундесвера, коју бисте могли истакнути испред касарне, приказујући децу у
војним униформама са напуњеним оружјем, на пример, са натписом: "Вежба чини савршеним."
Или војници Бундесвера: "Сада постају ратни злочинци."
Приче попут ове. Такође бисте могли прилагодити кампању која је вођена током пандемије коронавируса.
Многи произвођачи брендова су изменили своје логотипе.
Сећам се Мекдоналдса: вакцинишите, обожавам то.
И баш тако, Мекдоналдс у камуфлажној боји: Кил, обожавам то.
Чак и цркве: вакцинација је љубав. Замените крст са два ракета, сви у униформи на причешћу: сада убијајте. Рат је добар.
Или Хоर्नбах реклама: војници копају масовне гробнице – а затим то претворите у свој пројекат.
То је дефинитивно део тога. Верујем да многи људи једноставно нису свесни шта рат значи.
Многи људи, посебно млади, сада рат познају само из телевизије.
А онда су ту ратни хероји и велики ратни филмови, ко на крају добије девојку или шта год.
Тако је рат тамо приказан сасвим другачије.
И ја заиста верујем да је веома важно подсетити људе на праву, сурову природу рата и да их то такође треба потрести.
Али то само по себи не може бити решење, јер је то управо проблем који сам раније поменуо: ако некога само шокирате и натерате
га да се осећа још горе него што се већ осећа, он ће се обесити.
Искрено, ако он нема где да се исприча, ако нема с ким да разговара, нема заједницу, нема никога ко би рекао: "Хајде да
заједно нађемо излазе и решења", онда га једноставно остављате самог са тим тренуцима шока и шокантним
сликама, са тим страхом који му поново усађујете, и мислим да се он осећа још беспомоћнијим.
Наравно, током пандемије коронавируса смо научили о многим психолошким феноменима, при чему су помињани Ле Бон и други.
Сви смо се питали шта се заправо догодило.
И у том погледу верујем да смо постали помало паметнији у томе како бисмо могли да одговоримо на
следеће упадање државе, како нас поново не би искористили.
А оно што ме је највише погодило било је да чак и они који наводно стоје на правој страни превише су покренути страхом.
Неки људи су се плашили да се вакцинишу против КОВИД-19, док су се други плашили за
своју слободу. На крају је све било само страх.
А сада је опет исто: неки се плаше да ће избити рат, други се плаше Руса.
И тако, поново постоје различити страхови на обе стране.
И увек сматрам да је страх лош водич.
То значи да бих прво желео да охрабрим људе да не буду против нечега, већ да буду за нешто.
И то значи да је борба против сиромаштва глупа идеја, јер шта би требало да радиш? Да се бориш против сиромашних људи?
Онда би било боље усмерити се на богатство него на борбу против сиромаштва.
И ако желите мир, онда не бисте требали радити на рату, већ на миру.
А затим треба погледати шта је у томе заиста посебно и одакле заправо потиче људско достојанство.
Створени смо од Бога; имамо људско достојанство.
И ова људска достојанство није апстрактна конструкција; сваки појединачни човек је важан и вредан, наводни непријатељ
подједнако колико и наводни савезник који увек стоји уз мене.
Приговор савести је веома једноставан начин да се упути порука, да се цео војни апарат држи заузетим, да се
повећају статистике и да се јасно стави до знања да:
Ми смо из исте старосне групе. И увек говоримо о око 500.000 младих мушкараца који се
сваке године додају као ново месо за топ.
Ако би само свака четвртина њих рекла: "Слободно играјте рат, али ја одлазим одавде. Можете ме сместити у неку фабрику конзерви ако
хоћете да играте, али не очекујте да ћу бити на првој линији."
То је прилично снажна изјава и показује да грађани заиста могу направити разлику, јер она природно оставља
утисак – уосталом, рат без војника је некако тешко водити.
Рекао си "мејнстрим медији", али ја их сада називам државним медијима.
Ово је ситуација која је замагљена бајком о четвртој власти, причом да је новинарство независно и да може бити објективно,
бајком о радиодифузној служби која припада свима нама.
Управо сам написао књигу о овој теми: Staatsfunk (Државно емитовање).
Вероватно је сувишно рећи, али држава такође има утицај на корпоративне медије.
Имамо вртложна врата кроз која водећи уредници постају владини портпароли, а колеге портпароли Франка-Валтера Штајнмајера.
Имамо субвенције, директне или индиректне. Имамо рекламне кампање, имамо тајне службе које имају своје
упориште у сваком већем уредништву, своје људе који обезбеђују да се одређени наративи прогурају.
Имамо пропагандне машине које обезбеђују речник и особље које је спремно и чека на релевантне интервјуе.
Дакле, немамо независно новинарство, што значи да не бисмо требали веровати да овде добијамо приче, да
овде добијамо нешто што би могло критиковати политику.
Па шта људима треба, шта би им било потребно да се више успротиве неправди и за мир и слободу?
А почетни закључак из овога био би да се могу извести дугорочне и хитне мере.
На дуги рок, то је помало као грађење замкова у облацима. Наравно, на дуги рок бисмо такође морали да се позабавимо
здравственим системом у великом обиму и реструктуришемо га, као што је било дискутовано на претходном
панелу, тако да се он креће у правцу здравља и ојачања људи.
У психологији је фокус заиста био на психи људи, односно на чињеници да су они психолошки ослабљени, беспомоћни, не осећају
се ефикасно и носе многе унутрашње ране из детињства или школе, које им већ говоре да буду послушни, да
буду добри, да се не успротивставе, да се не побуне.
Дакле, полазна тачка би морала да буде једноставно обнављање унутрашње снаге људи, њихово унутрашње јачање, њихово унапређење
у школском систему и пружање осећаја самоефикасности у здравственом систему који много више пажње
посвећује психи и поштује ментално стање људи. Тада би и само друштво постало много јаче и отпорније.
Сви су само један део, један једини део друштва.
Сада је ово тако: пуно малих, повређених деце, уплашених, и они се међусобно свађају,
понекад као у вртићу, а мање као у друштву одраслих.
Дакле, морао би да почнеш веома снажно. То је оно што сам ја заиста нашао узбудљивим у целој причи.
Мораш то заиста желети. Ово су они који су ти рекли да то желе.
А онда они заиста морају то да ураде. И између та два постоји значајан јаз.
Дакле, морате им то учинити што је могуће лакшим.
Дакле, мораш им рећи: добро, постоји веб-сајт, на пример, пријавите се, или имамо штанд на лицу места, или дођите
на демонстрацију, на пример, сваког првог суботе у месецу испред Савезне канцеларије у Бечу, као што ми то радимо.
Али ће то функционисати само ако опасност учинимо опипљивом и видљивом, као што је Кајван сасвим исправно рекао, и
онда људима кажемо: "Добро, сад урадите нешто поводом тога."
А онда дозволимо да нас успоре јер су медији на свим странама и вичемо: "Помозите, помозите,
сада ми уништавају име, сада морам да престанем."
Или сам добро познат у свом граду и сада дајем оставку.
Па добро, хвала вам пуно, ви сте поборник рата.
Морамо људима јасно ставити до знања да оно што радимо, чак и ако то значи изаћи на улице, није лако ни за појединце.
И то није забавно у основном смислу, јер се играмо са онима који нису само испланирали Коронавирус, нису само испланирали
миграциону агенду из 2015. године, нису само испланирали колапс банака 2008. године, већ планирају
Трећи светски рат. И са њима се не треба играти.
И ако се упустиш у било шта са њима, мораш унапред да знаш да мораш бити спреман да платиш цену.
А ако узмете у обзир овај лук напетости од "шта нас чека" до "како могу да допринесем" и "колико сам спреман да платим"
Ах, то је исцрпљујуће, ах, то може бити опасно, ах, комшија би могао да приђе и пита ме шта радим на демонстрацији или шта радим
на протесту, онда морам унапред да се припремим за то, и онда морамо да будемо јасни да је ова борба за мир – а сада, наравно,
постаје смешно "борити се" за мир – ова посвећеност миру – биће спречена од стране глобалиста који ће
употребити сва расположива средства, јер желе Трећи светски рат.
Зашто не бисте имали лажни штанд са протезом на којем бисте могли да се прегледате?
Дакле, постоји много начина да се људи пробуде, али да буду мање цинични.
Питао сам се зашто се у последњих неколико година на улицама десило тако мало, иако многи едукатори такође држе предавања.
И онда ми је пало на памет да ми, они који држимо презентације са пуно PowerPoint-а и
слично, у крајњој линији служимо школском формату.
Доле седе људи, а горе је говорник који је добар у ономе што ради, вешт у говору и добро се припремио.
Испод седе људи који аплаудирају, који кажу да је он сасвим у праву, али остају пасивни.
И зато сам рекао: у реду, више не могу да држим таква предавања, јер није да људи не знају.
Дакле, није да људи нису знали за то.
Имамо доста Радио Лондона. Али како да натерамо људе да предузму акцију?
И морамо признати да смо сви прошли кроз школске системе, од вртића до ... и тамо научили
ту невидљиву радну листу, односно послушност.
Ми смо веома, веома темељно дресирани и сматрамо то цивилизацијом. Увек кажем да је ово "превише цивилизације".
Дакле, ми се покоравамо, и за нашу велику послушност добијамо посластицу. А они који су били најпослушнији
постају наши узорни ученици, од Бакса до Урсуле фон дер Лејен.
Они нису само пали са дрвећа, већ су направљени на тај начин.
И тако да можемо поново упознати људе са њиховим стварним животима, пошто су некада били као
трогодишњаци или четворогодишњаци који су тапkali ногама, рекао сам: у реду, довешћу људе на сцену.
Доводим људе на сцену који су раније ставили реченицу у такав индексни кутијасти каталог, неку врсту мантре, страх.
А онда изађу на сцену и причају о себи пред 2, 3, 4, 500 људи.
И онда се уклања и баријера срама, јер многи људи онда говоре о стварима, на пример током пандемије
коронавируса, како су се стидели, како су били повређени.
А онда у публици осете да нико није злонамеран, већ да се чује невероватно много аплауза јер се људи усуде да то ураде.
И свако може да се поистовети са овим причама.
Потребна нам је јасна идеја куда заправо желимо да идемо, и та идеја куда желимо да идемо је, још једном,
веома једноставна: воли свог ближњег као самог себе!
И ако ми као друштво успемо да се према међусобно понашамо разумно и поново успоставимо ту основу, јер је она изгубљена,
онда имамо шансу да замислимо будућност коју желимо за себе.
Само рећи "да, не желим да будем болестан, не желим рат и не желим да будем сиромашан" није визија, већ је нејасна нада.
И мислим да се све своди на то: прво, да знам зашто све ово радим, куда заправо желим да идем, појединачно и као друштво;
друго, да признам да сам ја сам ефикасан и да само треба да то урадим, без обзира на то како, јер то не мора бити
унапред одређено – ми људи смо тако невероватно креативни.
Отиђите у супермаркет или апотеку и погледајте све ствари које су људи смислили – продавница
технологије, потпуно је лудо чему смо ми људи способни!
И не можемо да смислимо шта да радимо поводом нечег тако баналног као рат који користи тако примитивне методе. То није ни као
папирна лутка, већ је грубо издубено и већ вековима је исти комад дрвета, у којем нам се изнова и изнова сервирају исте глупости.
Сад је стварно доста!
Па, ја заиста верујем да се алтернативни WEF може и овде добро искористити и да би требало,
да ујединимо снаге и формирамо широке савезе.
Што шире мостове градимо, што су савези шири, то је сада све теже прецизно циљати, лоцирати и напасти било кога.
И верујем да ће отпор бити забаван само ако успемо да се са осмехом суочимо са ових
неколико, који су веома добро организовани.
У супротном, увек је као да имаш нож између зуба, и онда то није забавно.
Морамо да нађемо начин да отпор према овој малој групи учинимо забавним, како би се и следећа генерација укључила,
јер они нису паметнији од нас, већ су само боље организовани.
И ту смо када почнемо да градимо структуре; оне су стабилније од онога што појединац може постићи. И то је будућност.
Како да побегнете од репресије која вас очекује?
Кајван је то лепо сажео. Ради се о томе да стварима приступите са мало лакоће и осмехом на лицу, не
са одлучношћу и страхом, већ са поверењем у Бога.
И мени је исто. Приступам томе без икаквог страха. Само знам да имам овај задатак да обавим.
Морам да урадим ово. Знам како друга страна функционише. Све ово сам интензивно доживео.
Колико је рачуна затворено за мене у Hamburger Sparkasse, Apotheker- und Ärztebank?
Приђу вам и кажу: "Господине Бонинг, немамо ништа против ваших политичких ставова, али молимо вас да нађете другу банку."
И сви то раде један за другим. Онда је ту Volksbank Lüneburger Heide, која се опрашта, и Sparkasse
Hamburg-Buxtehude, која каже: "Не, то код нас неће успети."
Онда се појави пружалац платних услуга попут PayPal-а и, након сат времена, у суштини каже: "Не, не са вама."
Или Страјп добије позив од новинара АРД-а у петак увече — знаш ли какво је то лице? — и
одједном ми је налог блокиран у суботу ујутру.
Дакле, оно што једноставно мораш да схватиш јесте да је сасвим нормално да будем цензурисан на
друштвеним мрежама и да ми буде ограничен домет.
Слобода говора је далеко од слободе досега; то је већ дуго уобичајено.
Потребан нам је праведан новчани систем за слободну будућност.
Превладавајући новчани систем, који сви познајемо као фиатни новац, открива се као глобални октобар, којем су,
по нашем мишљењу, готово све владе заправо препуштене.
Контролу врше само изабрани, а ти истински господари новца природно такође држе власт.
Данас се новац ствара из ничега притиском на дугме, и не само да нема никаквог покрића, већ
је наш систем оптерећен и сложеним каматама.
Резултат овога је, наравно, неукротива похлепа за све више и више, а затим, кад год овај систем достигне свој унапред
програмирани крај, он мора да се поново покрене сваких неколико деценија, што је управо оно што тренутно доживљавамо,
или, прецизније, морамо да доживимо, као Велики ресет.
Многи људи природно виде овај новчани систем као корен свих зала, било да је реч о инфлацији, осиромашењу, глади
или рату. Да све није усмерено ка непрекидном расту, многе кризе нашег доба не би биле неопходне.
Прошле године смо на панелу о нашем монетарном систему разматрали могућа решења и сви су се заправо сложили.
С једне стране, држава мора постати ефикаснија, удаљити се од патернализма и усмерити се на своје основне
задатке. С друге стране, монетарни систем мора постати праведнији и, наравно, поштенији.
Изнад свега, мора постојати јасно покриће како новац не би могао бити једноставно штампан по вољи
на инфлаторни начин, као што је то тренутно случај.
Па, ове године желимо да будемо још прецизнији, јер само они који могу да виде јасну циљну линију могу да савладају пут до ње.
И жељно ишчекујемо да видимо да ли можемо пронаћи заједнички језик по овом питању међу нашом групом економских стручњака.
Па, то је новац који заправо функционише без камате, јер је камата проблем, иако се данас више не сматра
проблемом. Камата је проблем јер расте експоненцијално.
Сви знају за сложене камате из школе; то је експоненцијална функција.
Дакле, почиње полако, постаје све стрмије и стрмије, све док не траје у недоглед.
А ово сложено каматa у монетарном систему приморава целу економију да се развија експоненцијално, односно све већом брзином.
Зато нам је потребан стални економски раст.
Дакле, да би наш систем остао стабилан, потребан му је најмање 3% економског раста сваке
године, иначе ће раније или касније колабирати.
И то је зато што морамо непрестано да јуримо за тим каматним стопама.
Дакле, ове каматне стопе доводе до све већег надувавања финансијске имовине.
Они такође доводе до тога да сиромашни постану још сиромашнији, а богати још богатији.
Богат човек једноставно има много новца, који позајмљује уз камату, чиме постаје још
богатији, а остатак становништва мора да плати за то.
И тако, кроз камату, новац се аутоматски преноси из маса у све мање руку. То је основни проблем монетарног система.
Не, ми смо током историје видели ужасне последице инфлације.
Поменуте су 1920-е, и свакако је тачно да се сваки рат, сваки велики пад империје, увек заснива на нестабилности новца.
То значи да су кад год је новац постајао нестабилан, избијали ратови и распадала се царства,
јер су људи желели да скрену пажњу са преваре.
Морао си да скренеш пажњу са преваре. Ако више не могу да платим, онда или морам да признам све и кажем човечанству да сам те
преварио – нешто што политичари изузетно не воле да раде – или створиш још гору катастрофу и онда кажеш: па, тако
се то једноставно догодило. Сви знају... то нисам био ја.
И управо је то проблем, због чега кажемо да више не смемо дозволити ову инфлацију.
Молио бих вас да јасно разликујете понуду новца, раст понуде новца и инфлацију.
А ако то ставимо у контекст прихода људи, видимо да просечан радник у Немачкој данас мора да ради седам пута
дуже за унцу злата него што је то био случај 1999. године.
И управо то је оно што је Ајке Хамер већ описао. Ово је такозвани Кантиљонски ефекат, при чему корист имају
први примаоци новоствореног новца јер могу да купују по повољним ценама које још увек важе.
Онда све више новца улази на тржиште, то утиче на потражњу, цене расту и, на крају, прво
расту приходи пензионера, запослених и тако даље.
И управо то је прерасподелни ефекат који се постиже.
Да ли нам је сада потребан златни стандард или не? Да ли је то добро, да ли је то лоше, или шта год?
Ова дискусија нас не води никуда. Она само продубљује јаз међу стручњацима. Уместо тога, једноставно треба
да створимо новчани систем који ће поново имати стварну везу са стварним учинком људи.
И питање је: како то сада да урадимо или у ком правцу желимо да то променимо? Такође морамо да укључимо људе у то.
Дакле, чак и ако се економски теоретичари слажу да је ово можда уобичајени исправан пут напред, ми такође морамо да
придобијемо људе! А шта људи заправо доживљавају у стварности?
Они једноставно доживљавају пад животног стандарда, суочавају се са растућим ценама и терет дуга постаје све опресивнији.
На почетку ове године професор Раффелхушен је навео једну цифру која ме је заиста запањила.
Према проф. Раффелхушену, стварни национални дуг Немачке износи 17,3 билиона евра, што је
много пута више од званичног националног дуга.
Наравно, ту су и неофицијелни национални дуг, пензије државних службеника које нису покривене капиталним
фондовима, TARGET2 салда, сенкани буџети ESM-а, ESF-а и како год се зову остали пакети помоћи.
Сада и даље имамо много посебне имовине.
Дакле, систем који сада имамо – мислим да се сви слажемо – ионако ће се срушити и изгорети.
Јер би нам био потребан глобални економски раст од 10 до 15 процената у свим земљама наредних 50
година да бисмо уопште имали шансу да отплатимо дуг.
И то такође није план влада да у неком тренутку отплате државни дуг; напротив, случај је сасвим супротан.
А ако се сада крећемо ка промени валуте, валутној реформи и слично, што сматрам веома реалним, онда морамо
историјски имати на уму да оно што сви мисле није тачно:
Надам се да ће ускоро бити валутна реформа, тада ћу се ослободити дугова.
Сасвим супротно је истина. Имамо законе о ревалоризацији дуга, односно питање добитака од шпекулација са
хипотекама и питање пореза на шпекулативну добит од кредита.
То је око 50 процената, јер се имовина конвертује другачије него чисте новчане вредности.
И, наравно, ово се не односи на државу и банке, али се на овај начин примењује на компаније и на нас грађане.
Закони су и даље на снази, и ово су заправо кључна питања за мене у области монетарних система, која сада такође треба да решимо.
И да ли ћемо тада добити валуту са или без златног стандарда... Можда ћемо такође увести флексибилни златни
стандард, што значи да је само одређени проценат глобалне понуде новца покривен опипљивом имовином.
Да ли је то злато, сребро или нешто друго, остаје да се види, али чврсто верујем да нам је потребан нека врста обавезујуће везе са
стварним економским резултатима и да се морамо удаљити од нашег тренутног економског система који се искључиво заснива на расту.
Можда би ово такође могло бити приказано у историјском контексту.
По мом сагледању, и ово је заправо само површно када су у питању финансије, постоје одређене силе у
позадини које су у неком тренутку осмислиле овај систем.
То нас доводи до острва Џекил 1913. године, када је одлука о успостављању Федералних резерви донета у неком врсту пуча од
стране тадашње владе – сви посланици били су на божићном распусту, као и сенатори. Цела ствар је
затим прогурана уз учешће само неколико изабраних.
Поред тога, кружи и идеја да је на Титанику било неколико критичара овог система и да су и они на исти начин "уклоњени".
Да ли су ове силе иза кулиса, које у овом тренутку не могу да именујем, намерно поставиле овај систем тако
да смо у суштини подељени овим различитим ставовима, чиме се прикривају прави носиоци моћи?
Можда бисте могли мало да развијете ту идеју.
Да, да, пре свега осећам одређену нелагоду јер је са финансијског и економског становишта овде
настала права збрка коју можда треба мало средити.
Дакле, много ствари је сведено на једно – инфлација, дефлација, економски раст, кризе – све је бачено у исти котао
као да постоји само један узрок, инфлација или дефлација или нешто слично, али то заправо није случај.
Уместо тога, морамо признати да кад год дође до манипулативне интервенције, једна страна има
предност, а друга је у неповољном положају. То је логично.
Ако повећам новчану вредност за некога конкретно, дефлација, онда неко други који је позајмио новац
и мора да врати већу стварну вредност има проблем.
Сада долазимо до питања острва Џекил и тако даље.
Ово је управо оно што се не би смело догодити из угла грађана.
Наиме, мала група, картел, окупи се и каже: "Добићемо дозволу и само ми ћемо добити дозволу да стварамо новац", а
држава нам не само даје ту дозволу, већ приморава све остале да прихвате да само ми можемо стварати новац.
То је као када на журци имам кутију са ваучерима и могу да одлучим ко ће добити које ваучере.
Моји пријатељи и познаници добијају ваучере бесплатно, добијају их тако, а други плаћају мало више за њих, и ако на крају алкохол
или шта год понестане, онда дајем осталима пуно ваучера за нешто друго, знајући да за њих неће добити
ништа јер је алкохол или журка већ практично готова.
И то је хаос. Управо су банкари који су се састали на острву Џекил створили ту могућност.
И они су такође рекли да, пошто смо ми једини који имају новац и сада подстичемо државу да наш новац користи искључиво у
економске сврхе и да, у суштини, извуче злато из оптицаја, држава ће нас увек спасавати и увек ће бити зависна од нас.
И то је права збрка. Оно што се овде догодило јесте да су творци новца, банкари који су се тамо састали,
ослобођени ризика да на било који начин сносе одговорност за то.
А онда је 1971. Никсон прогласио банкротство за Сједињене Државе и рекао: "Слушајте, преварили смо вас, не можемо да испоручимо,
направили смо више новца него што имамо, него што бисмо смели, и не можемо да испоручимо злато, па ћу за
сада рећи да ћу привремено одвојити долар од злата."
То је све што је урадио, прогласио је банкрот.
А из те неспособности људи су рекли – сада немам никакве обавезе, сада овај приватни картел банкара у Њујорку може да
заради колико год новца жели, више немају никакав ризик. Јер не морају ништа да дају заузврат, ништа!
Можете наставити да штампате потврде, као у каси са потврдама...
То значи да, ако људи сада желе да оду кући и кажу: "У кутији за ваучере… вратите ми моје евро или доларе које смо вам дали", онда
ви кажете: "Не, не, овде пише да добијате само ваучере назад."
Можете понети свој рачун са собом, а ја ћу вам дати нови.
Он каже, у шали, да ли знам хоће ли бити још једна журка следеће године? Видећемо, не знамо, можеш да то понесеш са собом.
И то је заправо хаос! А злато заправо штити од тога. Постоје и друге ствари које би такође штитиле од тога. Али
злато се кроз историју увек показало као нарочито поуздано.
И злато никада током историје није изневерило поверење.
А то је једноставно рекламни аргумент да се злато такође може поново користити за обнову
тог основног поверења у валуту у првом реду.
То је управо уништено са тренутним валутама.
Требало би да критикујемо чињеницу да људи владају над другим људима. То је стварни проблем.
А оно што можемо рећи о наизглед легитимности америчке Федералне резерве јесте начин на који се закон данас спроводи у свету.
Да имамо величанствен правни систем.
Да, закон је једноставно донела нека клика која потом каже: ово је сада обавезно грејање.
И наравно да нисам задовољан ако мој систем за грејање више није погодан.
Да, и тада је било баш тако. Еуро нам је наметнут без икакве могућности да се успротивимо. Другим речима,
то је наметан закон. А наметан закон је неправедан.
Закон се постиже споразумом између уговорних страна, а ти споразуми или уговори укључују одредбу да се у уговорима узму у
обзир све стране, да се сагласност даје добровољно, а не, као што се догађало у прошлости и као што смо данас
дозволили да се догађа, да закон клика намеће људима.
Па ко ће издати бољу и праведнију валуту будућности? Вероватно то неће бити ЕЦБ, зар не? Ерих, шта мислиш?
Да, апсолутно не, јер чак и у садашњем монетарном систему без златног стандарда зависимо од малог броја моћних
људи које ја називам NWOlites – не само елите, већ Нови светски поредак и елите, силе иза кулиса.
NWOlites данас контролишу стварање новца и такође одређују смер геополитике, Групу
Трећих и политику лиценцирања централних банака.
Ово нису независне централне банке; све су приватне. То датира још од Банке Енглеске, верујем из 1792. године, када је британска
влада предала моћ да издаје сопствену валуту приватним лицима.
Дакле, ово сеже много даље у прошлост. И без обзира да ли нам је потребан ЕЦБ или ФЕД,
једноставно нам требају стабилни системи надокнаде.
Ми то једноставно називамо финансијским системом или монетарним системом или валутним системом; нама је
једноставно потребан принцип прилагођавања валуте или учинка.
То можете сада да урадите са некривеним новцем, са кривеним новцем, али када је реч о
златном држави, да се накратко вратим на то,
Сећам се Римског царства, где сам за унцу злата добио по мери скројен мушки костим, наиме тунику,
кожне сандале, венац од ловора и црвену машну уз то.
А данас за унцу злата могу да набавим и по мери шивен одличан мушки костум са пристојним ципелама.
Злато увек има исту вредност; само валуте расту или опадају у вредности.
Дакле, идеја да ће се злато сада удвостручити, умножити десетоструко или чак стоструко, или да ће се
сребро и други метали десити исто, је потпуна илузија.
Управо фиатне валуте су у последње време изгубиле значајан део своје вредности, и верујем да би, када бисмо имали истинску
државу која брине о добробити свог народа, она могла, по мом мишљењу, чак и да троши новац
користећи адекватан, праведан и правичан систем.
То би свакако била једна могућност, али с друге стране, човечанство је, као што кажеш, толико креативно
да увек нађемо решења, и та решења заиста постоје.
Дакле, гледајући унапред, у вези са твојим питањем, Роберте, ко правилно троши новац? Или за шта га користимо?
Постоје примери за то. Нека се системи међусобно такмиче и нека људи одлуче.
И то нас доводи до система који ће, по мом мишљењу, ускоро бити примењен.
Имамо хитне проблеме у финансијском систему.
Имамо дисбалансе који су настали зато што су људи били преварени, зато што су веровали да могу
да деле кредите или стварају новац без ризика.
Могли би да расподеле кредите Украјини, и нико не би питао како ће новац бити враћен; једноставно би створили још.
А сада може бити да ће ови износи морати да се отпишу, јер дужник који је примио новац
једноставно каже: "Више их не могу вратити."
Ово се тренутно дешава са 20.000 компанија годишње и више, само у Немачкој.
Мале количине, веће количине, не знамо, али то ствара празнине.
А сада имамо проблем у билансу стања банке јер су се надали да ће новац бити враћен: предузетник XYZ, који је сада банкротан, или
дужник који је ушао у лични банкрот, или Украјина, која га не враћа, можда ускоро и Француска, која такође не може да га врати,
и тако даље и тако даље... Њихов биланс стања више није тачан.
Или сами више немају никакав капитал, што се онда евидентира на страни обавеза, јер ако једноставно изгубе имовинску страну
– пошто је новац који још увек очекују од друге стране за њих средство, а за банку обавеза – онда морају нешто предузети.
Исто важи и за централне банке, а централне банке могу једноставно и елегантно да се извуку из те
ситуације једноставним ревалоризовањем једине процењиве ставке на својим билансима, а то је злато.
Шта бисте предложили, каква би била ваша идеална визија монетарног система у будућности која би довела до мира и акције?
Сви могу да погледају филм "Чудо из Воргла". То је заиста прелеп филм и веома аутентичан.
Позната ми је прича о Ворглу, и веома је аутентично како је бескаматни систем изненада извукао
малу заједницу у Ворглу из глобалне економске кризе.
Стотине других заједница су онда желеле да се прикључе, све док цела ствар није насилно спречена.
Дакле, на крају све се своди на каматне стопе. Систем са каматом увек води у рат.
Проф. Густав Рухланд је о томе писао пре 150 година у својој књизи "Систем политичке економије".
Он је написао да је рат начин на који богати зарађују новац.
Он такође пише да ће, све док постоји капитализам заснован на интересима, увек бити рата.
Једноставно зато што каматне стопе аутоматски доводе до експоненцијалног презадуживања, а на крају
то резултује ратом, у коме се земље међусобно боре.
Са златним стандардом је још горе, јер се онда све своди на злато.
Не са константном понудом новца, јер онда не би могла постати експоненцијална...
Понуда новца не може остати константна јер економија расте и понуда новца мора бити прилагођена економији.
Управо то води ка кризи. Управо то води ка кризи. То је проблем.
Управо смо видели на примеру Шкотске и Велике Британије да то није случај.
Али постоји много примера где је то довело до кризе и рата.
Посебно у вези са глобалном економском кризом, а затим Другим светским ратом – није случајно што су се
ти догађаји узастопно одвијали у тако кратком року.
Дакле, САД су биле у глобалној економској кризи до 1939. године. Само су наоружавањем у Другом светском рату успеле да се извуку
из ње; иначе би и данас биле у глобалној економској кризи.
Не можете да изађете из дефлационе кризе као што је ова без рата.
И тако ће ствари наставити као и увек.
Биће дефлација, а затим ће доћи велики рат – све ће бити уништено, а затим поново изграђено.
То ће се поново догодити. Видим да долази Трећи светски рат, баш као што је дошао Други светски рат.
Поступак је потпуно исти као и данас.
Сада се ствара огромна спекулативна мехурица.
Људе гурају ка похлепи: морате да купујете акције и да улажете, новац мора да ради и сви
ћете постати богати, или тако бар обећавају.
А ако пукне као што је било 1929. године, онда ћемо имати потпуно исти низ догађаја као тада.
Можете ли, можда, почети тако што ћете укратко сумирати како замишљате бољу Европу?
Са задовољством, господине Магнет. Пре свега, хвала вам пуно на позиву – драго ми је што сам овде.
За мене је велика част бити овде на ономе што верујем да је Други алтернативни форум, Други алтернативни WEF.
Немачка треба да се сматра делом уније европских суверених држава.
Залажемо се за модел. Залажемо се за модел независних, суверених националних држава,
другим речима, за ту такозвану Европу отаџбина.
И ми се залажемо за реформе, апсолутно за расформирање овог бирократског чудовишта, које ме лично много
више подсећа на остатке Совјетског Савеза, и за враћање Европске уније њеном језгру.
И то се може постићи само смањењем бирократије, укидањем десетина хиљада бирократа и државних службеника који угњетавају
народ и намећу забране предузећима и приватним потрошачима.
Ово је потпуно супротно идеји слободне конкуренције, слободног предузетништва и грађанских
слобода. Али можда ћемо до тога доћи за тренутак.
Где се ова влада налази под овим ужасним канцеларом Фридрихом Мерцом, кога сматрам потпуно неспособним, потпуно
неспособном фигуром која наставља да штети овој земљи?
Уопште није толико компликовано.
Наше цене енергије су превисоке. Губимо у међународној конкуренцији на свим пољима.
Наш стуб је аутомобилска индустрија, мотор са унутрашњим сагоревањем.
Ево нас опет са забраном мотора са унутрашњим сагоревањем на нивоу ЕУ. Али то подржава
немачка влада, па се уопште ништа не предузима!
Затим имамо Правилник о енергетској ефикасности зграда. Мислимо да је и то сјајно.
А ако ЦСУ онда почне да диже у ваздух нуклеарне електране у Баварској.
Мораш да замислиш, то је као дивља олуја.
Ово је машиничка олуја, технолошка олуја у нашој земљи.
Историјски гледано, ово ме подсећа на једину кампању Мао Цедонга у комунистичкој Кини.
Био је неко раније, Мао, који је рекао: "Ево како ће се ово урадити", и онда су сви пратили пример и такође то урадили.
Кључна реч: Велики скок напред. Шта је данас другачије у Немачкој, шта се тамо ради?
Милијарде вредности основних средстава једноставно се експлодирају након амортизације, неповратно уништене.
Радеће нуклеарне електране, које, узгред, имају угљенично неутралан отисак, бивају миниране, а земља попут Немачке,
индустријализоване нације, држи се нестабилних снабдевања електричном енергијом уз вртоглаво растуће цене енергије.
Ову слабост обновљивих извора енергије раније је надокнађивао јефтин руски гас.
Дакле, то ме враћа на питање Европе.
Шта је, за име Бога, опсело европске лидере да тако интервенишу, да се супротставе Русији, тако да наши национални интереси
више уопште нису заступљени, већ су, напротив, оштећени?
Јер постоје две ствари које морамо да разумемо. Не можемо водити рат у Европи без Русије, то је једна ствар, а
друга је да наша економија није конкурентна без руског природног гаса – то је веома једноставна рачуница.
Дигитализација може бити прилика за оне на власти. Барем се данас овде говорило да ће дигитални новац централне банке,
повезан са дигиталним идентитетом, бити облик репресије против грађана, као и против опозиционих група.
Наравно да јесте, и зато људи то желе. Мислим, све је међусобно повезано.
Па, чврсто сам убеђен да је оно што смо видели током мера против коронавируса политика,
да је то био пробни рад, проба за нешто веће.
Системи су веома пажљиво тестирани да би се утврдило до које мере се могу предузети репресивне мере за ограничавање
грађанских права и у којој мери ће људи то прихватити кроз манипулацију, агитацију и пропаганду у медијима.
Све је то оркестрирао политичко-медијски комплекс да би једноставно уништио људе једном од највећих лажи икада.
То је потпуно исти механизам као и код страха од климатских промена.
Па, ево га сад: о, сад морамо да надгледамо грађане! То иде право у државу надзора. Зашто?
Да, не желите да имате непријатне грађане! Желите да буде као у Орвеловом "1984" – јасно се види – где се
ствара спољни, измишљени непријатељ и људи се надгледају.
Олдс Хаксли је такође веома, веома занимљив, као и Реј Бредбери, са својом књигом "Фаренхајт 451" – дивне
књиге које осликавају дистопијску слику будућности, ка којој, рекао бих, јуримо пуном брзином.
Фон дер Лејен ноћу сања да може да чита наше поруке, тако да се моје ионако читају, а мислим да се и твоје читају. Помало је
непријатно, али колико би било лепо да ни један од нас више не може да плаћа готовином – да будем искрен,
нико од вас овде више не би могао да плаћа готовином – јер бисте онда могли бити контролисани.
А ево у чему је ствар: ако не играте по нотама оних на власти, ако сте током пандемије коронавируса рекли: "Хеј, нећу да се
вакцинишем", шта мислите да би се десило да су већ имали средства да то ураде, неко попут Содера у
Баварској или Лаутербаха, шта би урадили невакцинисанима...
Рачуни су блокирани, тада бисте могли да спавате под мостом, јер дигитални евро није ништа више од средства политичке репресије.
Ако сте дисидент, можете бити блокирани и могу вам одузети имовину; она може бити
једноставно конфискована ако постоји само електронски.
У томе је, на крају крајева, суштина! Управо смо чули како други панел говори о имовини, више нема западне имовине.
Један каже да жели да купи некретнину, а други му то не саветује.
Такође се слажем са овим другим, где јасno кажем да је свако ко сада купује некретнине обавезан на хипотеку.
Видели смо колико брзо се то може догодити у Немачкој са Законом о изједначавању терета у 1950-им годинама.
На њему ће бити обавезна хипотека, па можете и њу отплатити, и то су једноставно сва средства.
Затим ће уследити забрана злата, јер су забране злата претходница капиталаних контрола.
Ако евро настави да пада, а хоће. Евро опстаје само захваљујући интервенцијама централних банака, односно страних централних
банака, које продају своје валуте, јаке валуте, за евро.
Они и даље морају да узимају овај отпад, сав овај меки новац. А онда долазе забране злата.
То јест, видели смо то у периоду који је претходио Првом светском рату и током Првог светског
рата, са ратним обвезницама и разменом за злато.
Али након тога више нису могли то да ураде, па више није било заменљиво, и то је због чињенице да
људи више не могу да се повуку из националних валута.
И зато људи желе дигитални евро.
Знамо да је то бескорисна валута, то је фиатни новац, постоји само електронски, и они желе да врше притисак
на људе како више не би могли да изразе своја мишљења.
Тада ће им рачуни бити замрзнути. А с друге стране, више неће моћи да се извуку из ове валуте, из овог фијатног новца.
Овај спектар између левице и деснице заправо више није питање, или барем није питање данас.
Питање нашег доба је заправо тензија између слободе и државне репресије.
То је то, заиста! За мене лично.
И ја увек знам шта ће бити следеће, о да, мислим, зашто је то АФД, зашто они то говоре, ми смо овде десничари и све то.
Да, и ја сам десничарски конзервативан, али увек мораш да поставиш приоритете.
Мој лични приоритет је да радим на томе да обезбедимо да се супротставимо надменој држави
како бисмо сачували наша грађанска слободе.
Управо то ме је мотивисало да уђем у политику.
То је разлог зашто данас седим овде.
Ово никада нећу заборавити до краја свог живота.
И сви они који непромишљено користе реч "рат" треба да оду на такав фронт.
Требало би да виде шта се тамо дешава онима који су директно на првој линији, а шта онима који су у позадини.
То је незамисливо, и тако је неодговорно чак и помислити да се тако нешто поново покрене.
Када бисте нацртали ову слику идеалне Европе, где бисте прво почели?
ЕУ мора да оде. То је мој апсолутни захтев.
Током година, кроз споразуме и кризе, ЕУ се утврдила као окупациона сила у Европи и, по мом мишљењу, окупира овај
континент на бруталан, ауторитаран начин, гушећи његове културе, гушећи слободу, гушећи слободу изражавања – и
враћајући овај континент тамо где га је ЕУ заправо хтела спасити, наиме у рушевине рата.
И управо тамо ЕУ поново води Европу. И та ЕУ мора бити укинута.
То је апстрактна конструкција која више нема никакве везе са Европом.
То је удаљена група бирократа која вероватно више не зна шта се дешава у Европи, осим у
Бриселу, у њиховим енклавама, у њиховим мехурима.
То би била моја прва захтева, и у том погледу не бих правио никакве компромисе.
Јер не можете реформисати ову ЕУ; у овом случају морате потпуно искључити систем.
Шта ће из тога испасти је велико питање, али може бити само боље.
И европске нације су деценијама покорне диктатима ове Европске уније.
И ја оптужујем наше политичаре за издају, за издају грађана Европе, јер су нас продали и
издали, у корист било којих интереса које имају.
Европа је заиста упориште зла у овом тренутку.
Ово је место где настаје сва зло. Европа се не може реформисати.
Ова Европа коју данас налазимо мора дефинитивно потпуно нестати.
У том погледу нисам страсни присталица Европе, тог бирократског чудовишта, те самореферентне
патерналистичке структуре, коју сматрам империјалистичким пројектом САД наметнутим државама Европе.
Добро испланирано, дивно припремљено – рећи ћу нешто више о томе за тренутак, кад будем имао прилику.
Дакле, ја нисам страсни Европејац. Заиста нисам, не можеш бити.
Заиста нема ничег доброг што би се могло рећи о овом псевдо-парламентаризму који се одigrava пред нашим очима.
Ово је стадијум ништавности.
Ако погледате говоре, посланицима је додељено две или три минуте, а затим се микрофон искључује, посебно ако кажу нешто што се
не уклапа у мишљење госпође фон дер Лејен, која је у међувремену заузета плановима обавештајне службе ЕУ у својој глави.
Можете све то видети у њој, можете прочитати у њеним очима, тоталитарне мисли које јој пролазе кроз главу.
Ово не може бити Европа коју било ко жели, а ја сигурно не.
Не могу да замислим какви људи би желели такву Европу, осим оних који су искључиво заинтересовани за власт и
империјалистичке амбиције, за припрему нових ратова или барем за изградњу неке врсте војног капацитета. То није моја Европа.
Могу то прилично лако да одговорим за себе: одмах затворите све органе ЕУ, у потпуности и без замене.
Сви европски званичници су отпуштени, потпуно и без замене. Ова бирократија нам уопште није потребна.
И верујем да ми овде на овом говорничком подијуму правимо грешку – и ово је општа критика коју бих упутио себи – јер
подлежемо пропаганди коју сам раније поменуо, претпостављајући да се ова Европа, ова ЕУ, може реформисати.
ЕУ је подједнако немогуће реформисати као потпуно заузети хотел који треба реновирати.
То није могуће; овде не можемо ништа реформирати.
Можемо га укинути само тако што ћемо га заиста укинути без замене!
Грађанима није потребно ништа од тога, јер ништа од тога не доприноси животу, слободи или имовини.
Ово су вредности које би биле у питању.
ЕУ ништа није побољшала у било којој релевантној мери, већ је само све отежала.
Серж, седео си баш поред Мартина Селнера.
Када седите овде са њим на подијуму и треба да разговарате о реемиграцији, зар се не плашите Мартина, који је оптужен
да жели одмах да реемигрира све људе различите боје коже?
Па, овде у Прагу, у Чешкој, дефинитивно не, јер смо обоје тренутно страни држављани. Дакле, он ме не може депортирати.
(...) Посебно када су у питању теме као што су политика, политика према избеглицама, реемиграција и интеграција,
верујем да је Мартин Селнер годинама био неправедно третиран.
Да, свако ко је разумно добро упућен и пажљиво слуша... и овај младић је такође прилично привлачан, мора се рећи,
лепог изгледа, тако да он није само артикулисан, већ и леп – али не, његове идеје и мисли су јасне.
Мартине, написао си књигу о реемиграцији која се често цитира и често се дискутује.
Ваше теорије су изазвале жестоке расправе.
Они су такође били тема дискусије у поступку забране "Компакт".
Говорити о репатријацији странаца ових дана готово је као ходати правним жицом.
Дакле, који су ваши главни аргументи? Ево кратког резимеа.
Могао бих о томе говорити дуго, могао бих написати целу књигу о томе, и заправо сам је написао, која је, захваљујући CORRECTIV-у
и граду Потсдаму, постала бестселер – тако да су у својој демонизацији, у покушају
да убију тај термин, постигли велики успех.
Данас га користи Трамп, Маск га користи, од Чега у Португалу до Леге у Италији. А који су кључни аргументи?
У суштини, то је само повратак нормалности у миграционој политици. Ово подразумева реемиграцију.
Јер ни не знамо шта се догодило од 2015. године.
Левица нам је представила потпуно апсурдну дебату, наиме: да ли је илегална миграција илегална?
Наравно да је то илегално. Шта се дешава са илегалном миграцијом?
Наравно да мора да се врати кући. Тачка, то је сасвим јасно.
Расправљати о овоме десет година је потпуно апсурдно. А ремиграција нормализује дебату.
Крај инвазије, зауставите лудило азила, тврђавска Европа.
Залажем се за стварање зона пријема и центара у Северној Африци где људи могу да живе у достојанству и
безбедности, да науче занат, али да не долазе у Европу.
Легалну и илегалну замену миграције мора се зауставити.
Потребна нам је култура добродошлице за нашу децу, наше породице.
Такође је потребно вршити притисак на паралелна друштва да се прилагоде. Зауставите исламизацију.
Ово је принцип који стоји иза мог предлога за ремиграцију, заснован на добровољном
учешћу, понудама уместо принуде и уз локалну помоћ.
Раније смо разговарали да локално мора да постоје потенцијални клијенти.
А ако повучемо све лекаре из Сирије и Нигерије, људи ће нам природно долазити.
Морамо да створимо могућности на локалном нивоу, пружимо помоћ на локалном нивоу, али јасно ставимо
до знања да не постоји начин да се уђе у Европу.
И онда, не за две године, не за три године, већ за 15, 20, 30 година, Немачка ће бити немачкија
него што је данас. И то је, укратко, реемиграција.
Ми смо једноставно изашли на улице у Берлину.
Узео сам лепу таблицу са држачем, пришао пролазницима и рекао: "Да ли бисте примили мигранта у свој дом?"
Складишта су пуна, станови су пуни.
Да ли бисте можда учинили нешто за заједницу и примили ове мигранте? – Да, да, ми бисмо то дефинитивно учинили!
А онда сам извукао Фероза Хана из угла и рекао: "Ево га. Можеш га одмах повести са собом!"
А онда: "Не, не, не, немамо никаквог простора!"
Наравно, хтели смо да употребимо хумор како бисмо скренули пажњу на чињеницу да Немачка и друштво увек говоре: "Имамо
места, имамо места, можемо све примити." Не, немамо места.
И очигледно, цела ова миграциона политика је пропала.
Ипак, изнова и изнова се тврди да можемо прихватити све и да ће се они сами интегрисати.
Не, неће се сви овде интегрисати. И желели смо да на то скренемо пажњу.
И било је веома занимљиво видети како су људи реаговали.
Дакле, пре свега, да, дефинитивно, ја сам у томе.
А онда Фероз заправо стиже обучен у лепу јакну и кул капу: "Здраво, ја сам овде!"
А онда је неко врло брзо рекао: "Не, то неће радити, то неће радити!"
Колики је, по вашем мишљењу, ризик да ће исламизација у Немачкој или Аустрији довести до даљих терористичких напада?
Да, па можемо видети да у последњих неколико година више немамо ове нападе великих размера као раније, нити много покушаја, већ
се то углавном преусмерило на нападе ножем, при чему медији природно покушавају да то прикажу као да је
у питању особа са менталним поремећајем, као да иза тога не стоји никаква идеологија.
И веома, веома је важно нагласити и усмерити пажњу на то зашто ови људи то раде.
Ово је изузетно важан аспект, јер медији посебно покушавају да ово сакрију, да увере становништво како не бисмо сазнали
позадину, да је ово једноставно идеологија, наиме политички ислам, исламизам, идеологија која има за циљ да исламизује не
само Немачку и Аустрију, већ и целу Европу, и да се ова агенда доследно спроводи на различитим
нивоима, користећи различите методе, укључујући тероризам.
И мислим – ионако ћемо то видети за Божић – већ видимо како се све безбедносне мере појачавају и тужну слику божићних пијаца
које морају бити снажно обезбеђене да би обични грађани могли да се осећају прилично
безбедно – јер, наравно, нема стварне безбедности.
Рекао бих да бисмо требали престати да промовишемо ову агенду уласка у земљу без путних докумената или виза.
Престаћемо да се играмо са људима, јер чак и када особа са максималном видљивом пигментацијом
разговара са особом са минималном пигментацијом...
… Па, ја нисам толико минимално пигментиран …
Управо тако, управо тако, морам сасвим јасно да кажем, како ови мигранти проналазе пут до Немачке, до Европе?
Да, они не стоје на нашим границама са тенковима и не говоре: "Отворите границу или ћемо пуцати."
Да, овим људима је намерно дозвољен улаз у Европу, у Немачку; они су примамљени.
Био сам у Демократској Републици Конго пре само две недеље, и тамо такође постоје мреже шверца којима је сасвим јасно колика
је дечја надокнада у Немачкој, шта могу да очекују и тако даље.
Па, имам веома једноставно решење за целу избегличку и миграциону кризу.
Верујем да би све брзо било готово да су центри за азил једноставно изграђени поред вила политичара.
То би се веома брзо решило, али шали на страну.
То је једноставно први корак, преокрет фактора привлачења и одбијања.
Сасвим у праву, као што си рекао, сви подстицаји да људи долазе овде морају бити обустављени. Мислим, где смо ми, молим те?
Људи долазе у Либију из Бангладеша и плаћају кријумчаре да би стигли у Европу – то нема никакве везе са бекством из
своје земље, то је економска миграција јер овде нудимо подстицаје. Наравно, сви они морају одмах да оду.
Илегалци који овде долазе илегално такође морају да оду.
А то, наравно, значи све оне који су илегално ушли у земљу. Свако ко може илегално да уђе, може и легално да изађе.
Такође ми је ово нарочито забавно – левичарске заједнице: "Ништа не можемо учинити поводом
масовне миграције, морамо да отворимо границе."
Наравно, то значи да ће милиони доћи овде.
Али за сваку појединачну особу која треба да буде депортована, то је наводно као пењање на Монт Еверест.
Потребна су једноставна и јасна решења.
Од 1945. године настављамо да живимо у овој култури кривице. Да. Ми, као Немци, смо криви.
Морамо да примимо људе јер је то наша дужност.
Ми немамо ту обавезу! Нити морамо да примимо било кога.
Можемо примити људе којима је потребна помоћ, који се интегришу, који су захвални што су овде
пронашли други дом. И који нам заузврат показују:
Хвала вам што сте ме дочекали, уклопићу се овде!
А ако и ви сами, као ја на пример, имате породичну историју, укључујући мигранте који су дошли у Немачку, који су овде научили
језик, који су морали да раде, који ништа нису добили бесплатно... Добили су веома мали
стан, у којем је шест њих спавало у једној соби.
Пробили су се и и даље су волели и поштовали ову земљу. А то се данас не дешава.
И могу само рећи да то потиче из ове културе кривице и да се морамо удаљити од ње.
Није наш посао да примимо све овде, а још мање да спасемо свет.
А наш први подстицај је да кажемо да, ако сте за то захвални, ако нам покажете да се интегришете,
ми ћемо вас радо прихватити. И то је добра ствар.
Али једноставно постоји велики број људи који се овде не интегришу.
И сматрам да је то веома, веома велика трагедија.
А ја, "црни бомбардер" из Конга, "Леопард", да, желим да своју храброст пренесем немачком народу,
да им кажем: не бојте се. Страх је лош сапутник.
Дошао сам у Европу као избегличко дете из Демократске Републике Конго, снашао се и
научио да волим вашу земљу. Моја деца су Немци.
Сада сам спреман да радим руку под руку са вама како бисмо извршили ову мисију.
И то је оно за шта желим да се залажем следеће године.
Врло лепо, Стефане Магнете, домаћине овог, мора се рећи, гигантског догађаја – други
Алтернативни ВЕФ је сада одржан овде у Прагу.
Панели су завршени, било је много дискусија и невероватан број веома, веома вредних, добрих контаката који су овде успостављени.
Како сте? Да ли сте задовољни резултатом?
Ја сам више него задовољан, јер се све дивно испоставило.
Није било већих инцидената, није било деструктивних радњи.
Сви говорници су дошли, одржали своје говоре и мирно и пријатељски се сложили међусобно.
На сцени је, наравно, било контроверзија, али управо то желимо. То је добро – било је боље него прве године.
И ја сам веома олакшан што смо то успели, у најправилнијем смислу те речи.
И ја сам веома понижен и захвалан што имамо толико сјајних доприносилаца, сјајних медијских партнера
који овде извештавају на разноврстан и посвећен начин.
Ја сам заиста веома срећан што смо се овде окупили и што смо ово сада прелепо извели други пут.
Одлично, веома лепо. Стефане, у твом слогану "Од критике до снаге" било је питање.
Можете ли мало да дефинишете реч "моћ", да бисмо разумели о каквој моћи овде говорите?
Да, такође сам у свом завршном говору рекао да је реч о уједињењу наше воље.
Да када се сложимо да тежимо неком циљу, када желимо да унапредимо заједничку ствар, можемо
развити СНАГУ. И то је оно што нам је важно.
Ради се о говорењу у погледу конкретних решења и конкретних идеја и о постављању циљева ка којима можемо заједно радити.
И заједничка, организована воља може померити планине.
Видели смо то са КОВИД-19, када су стотине хиљада, а на крају и милиони људи рекли: не желимо да будемо
приморани на генску терапију, не желимо да примимо убод, желимо физички интегритет, желимо слободу.
И то је довело до тога да се протест развије и ојача, са грађанском непослушношћу која се дешавала свуда.
И сада желимо да у Европи не буде рата.
Не желимо да нас експлоатишу због Урсуле фон дер Лејен или Јенса Шпана или како год се зову те лутке.
Не желимо да наседнемо на плаву заставу са звездом Европске уније; већ, као и са коронавирусом, желимо да
живимо у самоопредељењу и слободи и нећемо дозволити тим политичарима да нас увуку у рат.
То је заједничка воља коју смо овде желели да изразимо.
И мислим да је то успешно постигнуто, и то такође показује гледаоцима код куће да смо сагласни.
Не желимо рат; сада се уједињујемо да га спречимо у наредној години.
Врло добро. Такође сте окупили велики број различитих људи да дискутују о овој теми.
Како спречити могући рат у Европи?
Да ли осећате да су се појавили конкретни следећи кораци за вас као стручњаке из широког спектра области?
Заиста смо из тога извукли много тога.
И заиста, један јасан исход симулације и панел-дискусије био је да рат, наравно, мора бити назван онако како јесте.
То је злочин, то је ружно, то је брутално, то је крваво.
Мораш да прикажеш слике, мораш да прикажеш емоције.
Рат није апстрактан; он се не одвија негде у Гази или негде у Сирији.
Не, он долази код нас и ми треба да умремо за то, треба да крваримо за то.
Ми треба да изгубимо црева и руке на првим линијама, као и код куће.
Када падне тешко наоружање за масовно уништење, то ће утицати на нашу домовину.
Онда ће то такође утицати на старе људе, који кажу: "Уосталом, више не морам да идем на фронт."
Али губите унуке и унуке, јер се и кћери требају позвати у духу равноправности.
И рат долази и у наше домове; увек је долазио.
И 1945. године стари су страдали због бомбардовања, протеривања и скрнављења.
Дакле, то ће утицати на све. Рат је ружан, не треба нам још један крвави рат у Европи.
Дакле, можете видети да вам је ова тема веома блиска срцу и веома је важно да то пренесете
гледаоцима, али и свима које сте овде окупили.
Одличан посао. И ми вам још једном честитамо на овом догађају.
Веома смо срећни што можемо да известимо о овоме и такође ћемо сажети панеле.
Можда за гледаоца, када види да постоје стручњаци, људи који имају утицај.
Заиста си окупио све, од инфлуенсера до кандидата за канцелара.
То је невероватно. Мораћеш ми једном рећи како си то урадио уз пиво. Али стварно добро.
Питање је сада: шта бисте рекли гледаоцу? Кад бисте једноставно проговорили у собу у којој они тренутно седе и гледају вас.
Шта сваки појединац може лично да уради да спречи могући рат?
Да, ја сам сасвим јасног мишљења да ми само пружамо подстицај.
Желимо да покажемо да се многе личности, које су гледаоцима већ познате из пандемије коронавируса и других програма
из најразличитијих медијских садржаја – у којима људи имају поверење – удружују у борби против рата.
Ми то радимо. Ми предводимо. Ми преузимамо одговорност.
Понудићемо широк спектар могућности у којима се гледаоци такође могу укључити, од којих ће неке бити нископрагске.
Свесни смо да не може свако да покрене телевизијски канал попут Kla.TV или AUF1.
Не може свако да организује мега-демонстрацију са стотинама хиљада људи или да буде адвокат који пише паметне правне налоге.
Али свако може нешто да уради. Свако може да дели летаке. Да, свако може да лепи налепнице.
Сви могу јасно да наведу шта је сада у питању у свом кругу рођака и породице, на послу или за столом својих редовних гостију.
Да, они који су на власти желе да прикрију своје злочине прибегавајући рату.
И они то желе да искористе од нас, као и увек.
Сада смо фигуре на шаховској табли.
Они би једноставно требало да буду погубљени. И морамо рећи: Не!
И сваки гледалац мора да се запита: шта могу да урадим? Да ли желим да станем у први ред?
Вероватно не. Да, мало људи то жели.
Онда можда могу да о томе разговарам са пријатељима. Да, можда ни то не желим да радим?
Онда ноћу тајно делим летаке или негде лепим налепнице.
Када црква дође и каже да је вакцинација слобода, рат је слобода, онда ћу залепити налепницу на
врата цркве са натписом: Не рату! Да миру! – шта год.
Или могу да донирам. Могу да подржим.
Могу да будем умножилац. Могу да преузмем програме и поново их отпремим како бих заобишао друштвену цензуру.
Постоји хиљаду могућности. Сви морају да размисле шта могу да допринесу.
Ако само станемо по страни и не учинимо ништа у наредној години 2026, када ће још увек бити могуће нешто
предузети, јер ће након тога затегнути узде и тада више неће бити много прилика за мирни отпор.
Они који сада ништа не чине, касније ће морати да се суоче са питањем зашто ништа нису учинили када то више није било могуће.
Сада је време да предузмемо акцију! Активизам значи бити активан, и сви сада морају на неки начин бити активни за мир.
То је прилично храбра изјава! Хвала вам пуно на овом интервјуу и на целом догађају. Стискамо вам палчеве и
бићемо уз вас током целог програма како бисмо осигурали да овај мир заиста буде сачуван. Хвала вам.
Уживо овде са другог A-WEF-а. Сада је Елијас Сасек са нама уживо.
А Елиас, ти си већ јуче био овде, стигао си раније.
Ви сте тамо расправљали о веома важним питањима у нешто мањој групи, у затвореном кругу до којег нисмо имали
приступ... Можемо ли вас питати о чему сте тамо расправљали?
Имате ли пример? Можете ли нам рећи нешто што је можда одлучено јуче?
Веома бисмо били заинтересовани да сазнамо.
Да, јучерашње дискусије су биле веома занимљиве.
И ми смо такође били сигурни да се слажемо по једном питању:
Која је једна од највећих претњи у овом тренутку, укључујући покрет за слободу, образовну сцену коју имамо и слободне медије?
И сложили смо се да је ово очигледно сенкање, да вештачки алгоритми једноставно разбијају све што објавимо
на интернету у својим оцењивањима и више га не испоручују, вештачки ограничавајући његов домет.
И против ове мере – као што смо сви видели – једина ствар која се рачуна јесте да се ујединимо, да радимо заједно, да
ставимо своје егое по страни и да заједно пробијемо овај мехур или заједно превазиђемо овај шоу-едбан.
И сматрао сам веома занимљивим како смо се, на пример, у заједничким кампањама договорили да припремимо много
више докумената у А4 формату него текста, како би их људи могли одштампати и сами постати дистрибутери.
Дакле, видимо да се круг затвара, враћамо се аналогу, офлајну.
Сада смо већ далеко испред са Kla.TV Offline.
Оно што већ годинама радимо са S&G, наиме сами штампамо ствари, дистрибуирамо их и градимо
дистрибутивне мреже, такође је веома, веома популарно.
И верујем да ће се ово значајно развијати у наредним годинама и да је то изузетно добра кампања или решење за борбу против
сенковитог блокирања, јер једноставно ограничава дигитални домет.
Веома импресивно! Сви који те познају знају да тренутно управљаш свим у ИТ одељењу Kla.TV и да си га и поставио.
Имали сте још једну веома интензивну годину, са још много нових развоја – управо сте то поменули, Kla.TV
Offline, систем је покренут и функционише, што је такође пример умрежавања независног од интернета.
Да ли то ради? Имате ли већ неке повратне информације за гледаоце?
Да, невероватно је. Недавно смо направили извештај и проценили број, и сада учествује више од 40 земаља.
Невероватно је колико ово постаје динамично, а вечерас су ме овде такође неколико пута питали о овом пројекту.
Срећом, ми смо на челу подизања свести, и неки разматрају понуду сличних пројеката.
И све ће се ово развити, али, као што кажу, офлајн је нови органски.
Ово ће превладати или мора да превлада.
И по разговорима се могло закључити да је састанак уживо био потпуно другачији од
виртуелних састанака које смо имали прошле године.
Била је топла атмосфера, међусобно разумевање и сазнање да можемо да прођемо кроз ово време само заједно.
Врло лепо! Да, то је једини начин да се то уради, и сигурно није било лако свима да поверују да све што сте за
ово припремили и даље функционише ван мреже са свим производима и да је и даље бесплатно.
Или какав је био повратни информација? Примећујем људе који не могу да поверују, који то не могу да замисле.
Да, веома је, веома тешко замислити ако то не знате, ако не знате како радимо заједно и шта
нас мотивише, нашу посвећеност – ако то не знате.
Рекао сам да поклањамо хард диск како бисмо мотивисали људе и охрабрили их да га предају још двојици.
То је незамисливо, и за нас је незамисливо.
Постоји само једно решење: морате да дођете код нас, да се локално повежете и упознате нас.
И отварају се сасвим нови светови!
Имам велико саосећање према људима када им кажете ове ствари, јер је то као нешто са друге планете.
Али људи би дефинитивно требало да нас упознају, да сврате.
И заиста постоји овај нови свет без новца, у којем новац није у фокусу, већ су људи свим срцем посвећени
томе да га пренесу својим суседима и буду ту за њих.
И ја сам одушевљен сваким развојем у овом правцу који се дешава и који ће се дешавати на сцени слободног образовања.
То је јединствено. Искрено, нисам ни нашао овакве производе у "Welt mit Geld" – да они нуде нешто слично.
Ви понављано нудите ове производе и свима осталима, и такође помажете да цео покрет свести има користи од њих.
То је заиста одлично.
Хвала вам пуно на свим вашим напорима, вашој посвећености и времену које сте издвојили.
Знам да си свуда тражен и радо ћу те поново пустити за тренутак.
Хвала вам, и ако могу на било који начин да помогнем и ако можемо заједно да радимо на томе да
направимо утицај, сваки напор ће бити вредан тога!
Одлично, Елијас, хеј!
"У свим заједницама постоје ћелије отпора."
Ако не постоји, онда је неодрживо.
Повежите се са вашим регионалним тимом Kla.TV: www.kla.tv/vernetzung