Seksualni napadi među djecom u vrtićima su u porastu.
Ovo je bio naslov u Bilde u decembru 2024: Prijavljeni napadi u Sjevernoj
Rajni-Vestfaliji: Novi šokantni podaci o nasilju u vrtićima:
Skoro 2.000 slučajeva nanošenja tjelesnih povreda ++ Seksualni napadi su se više nego udvostručili
Novine NW Nachrichten su 13. septembra ove godine izvijestile: Značajno više nasilja u vrtićima Sjeverne
Rajne-Vestfalije – fizički napadi i seksualno zlostavljanje
Od 2022. godine broj prijavljenih slučajeva se više nego udvostručio.
U Sjevernoj Rajni-Vestfaliji slučajevi seksualnog nasilja počinjenog od strane djece gotovo su se utrostručili.
13.09.2025] Ovo su samo dva reprezentativna naslova iz savezne države Sjeverna Rajna-Vestfalija.
Ovaj opasan razvoj događaja nije slučajnost:
Od augusta 2024. svaki vrtić je obavezan predstaviti takozvani "koncept zaštite od nasilja".
Mnoge institucije također integrišu koncepte seksualnog obrazovanja u ovom kontekstu.
"Sobe za istraživanje tijela", "udobni kutci" i slični sadržaji nisu rijetki.
Treninzi, koji se plasiraju kao obrazovno vrijedni, potiču od standarda Svjetske zdravstvene
organizacije za seksualno obrazovanje u Evropi.
Sadržaj ovih standarda je izuzetno uznemirujući.
Za djecu od 0 do 4 godine preporučuje se sljedeće: "Uživanje i želja za dodirivanjem vlastitog tijela,
masturbacija u ranom djetinjstvu" ili "strastvena iskustva, fizička intimnost kao dio ljudskog života".
- s tim je povezano sticanje seksualnih vještina kroz takozvane "igre doktora".
Djeca od 4 do 6 godina trebaju "razgovarati o seksualnim temama"!
Ovo je također povremeno spominjano u javnim medijima, ali bez otkrivanja izrazito problematične
agende pedofilske infiltracije koja stoji iza toga.
Francuski društveni naučnik Thibault Kerlirzin iz organizacije za zaštitu djece Mamans Louves ispitivao je izvore za naučne
preporuke standarda Svjetske zdravstvene organizacije i naišao na autore iz lobističkih grupa koji otvoreno podržavaju pedofiliju.
Među njima su ljudi koji su objavljivali u pedofilskim časopisima i duboko su ukorijenjeni u tim krugovima.
Edukativna brošura "Die schleichende Pädophilisierung" (Kriomila pedofilizacija) koju je objavila
organizacija za zaštitu djece Demo für alle navodi:
Seksualizirana djeca su Eldorado za pedofile.
Međutim, seksualizacija ne vreba samo u mračnim kutcima interneta, već i u naizgled zaštićenim prostorima poput škola i vrtića.
"Tatort Kita" je poziv svim roditeljima, edukatorima, osoblju službe za zaštitu djece i ostatku pravosudnog sistema da
zaustave ovo državno sponzorisano ugrožavanje dobrobiti djece.
Da zaštitimo našu djecu: Molimo vas, podijelite ovu važnu poruku!
Veliko hvala prije svega ide akcionoj alijansi DemoFürAlle!
TRAILER
"Pa, pojam 'koncept seksualnog obrazovanja' nikada nije spomenut."
Ovo su uznemirujući izvještaji.
"Ovaj: 'Državna služba za dobrobit mladih zaustavlja planirani prostor za fizičko istraživanje u vrtiću'"
I broj raste.
"Tada sam se počela pitati je li koncept zaista bio toliko dobar."
Šta se dešava u našim vrtićima?
"Ljudi su seksualna bića od samog početka."
"Igre doktora su dio normalnog dječjeg razvoja. Bilo da uživaju u dodirivanju ili u igri ili ne."
U ovom filmu ćemo pokazati kako je vrlo problematičan trend u seksualnom odgoju zaživio u utjecajnim organizacijama.
"Evo te zloglasne matrice."
"Ona je razotkrila stvari koje svi roditelji i svi politički lideri trebaju znati."
Njihov cilj: nova dimenzija seksualizacije djece.
Ali kakav utjecaj ovo ima na najmlađu djecu?
"Onda se u ovim ugodnim kutcima događaju stvari koje ne bismo mogli ni zamisliti u našim najgorim
noćnim morama, stvari koje djeca rade jedni drugima."
"To je već zloupotreba."
"Da!"
"Zapravo, ljuta sam na sebe što nisam odmah progovorila na tom roditeljskom sastanku i
rekla: 'Ne, to ne želim za svoje dijete.'"
Pitanja koja su zapravo više u nadležnosti javnih tužilaca i službi za zaštitu maloljetnika trebaju postati norma u vrtićima.
Mjesto zločina: vrtić. Woke napad na našu djecu.
To je trend koji traje decenijama: seksualizacija zapadnih društava.
Sve više i više, sve brže i brže, sve buntovniji i sve više usmjereni na djecu.
Zapravo je danas trebala održati čitanje za djecu u općinskoj biblioteci Bargteheide: "Drag Queen Veuve Noire".
"Ali to je, naravno, još jedan znak koliko je važan ovaj tip obrazovnog rada, koji također radimo.
Jer samo kada se aktivno uključimo u rad vrtića, škola i stručnih koledža, možemo zaista uspjeti u obrazovanju ljudi.
Istražiti? Čime?
"U junu želi udružiti snage s drag kingom Ericom Bigclitom..."
Minhen, slične slike, ista tema:
"... organizovati čitanje za djecu od 4 godine naviše."
Trend ka sve ranijoj seksualizaciji nije njemački fenomen.
Torrevieja, Španija: Mala djeca plešu u kostimima prostitutki na gej paradi.
Pedofilija na otvorenoj ulici.
Pripadaju li djeca uopće na paradama ponosa?
Očigledno je tako u Wrocławu, u Poljskoj.
U Londonu, Parada ponosa sada ima svoj porodični i dječiji prostor.
Britanski izdavač obrazovnih materijala Twinkl na ovaj način glorificira duginu agendu ("jednak prava za sve").
I ovo je izazvalo priličnu buru u SAD-u:
"Dolazimo po vašu djecu," skandirali su učesnici parade ponosa u New Yorku.
Sve je to bio samo nesporazum, uvjerili su inicijatori sve.
Slogan je bio izvučen iz konteksta.
Stvarno?
Frankfurt am Main, juli 2025:
Danas je Christopher Street Day, ili bolje rečeno Dani.
Ono što je počelo kao parada ponosa sada je postalo četverodnevni događaj na obalama rijeke
Main, a djeca su ovdje također izričito dobrodošla.
Takozvani CSD Mile oglašava vlastiti prostor za mlade i porodice.
'Savršeno za djecu da prepuste svojoj kreativnosti,' prema organizatorima.
'Konačno, prostor za naše male goste,' pišu na Instagramu.
Ergo: Karuseli i dvorci na napuhavanje pored fetiš štandova.
Dugini jednorogi susreću se s duginom ideologijom.
Gejevi u kožnim odijelima pored male djece – kao da je to sasvim prirodno na događaju koji
je usmjeren na potpunu seksualizaciju odraslih.
Nema kritike, svi učestvuju.
Ali iako samo nekoliko roditelja dobrovoljno dovodi svoju djecu ovdje, postoje druga mjesta
gdje svi roditelji moraju dovesti svoju djecu.
Na mnogim mjestima seksualizacija je već uobičajena u školama.
Ali to nije sve.
Sada to počinje i u vrtićima.
Kakav utjecaj ovo ima na djecu?
Koji su rizici i šta je sa interesima roditelja?
Za ovaj film smo proveli mjesece istražujući, sastajući se sa stručnjacima, analizirajući mreže i
otkrili neke alarmantne pozadinske informacije.
Ovdje predstavljamo rezultat.
Stvari koje bi svi roditelji trebali znati – a ionako svi političari.
"Ovo je pitanje koje očito sve više zabrinjava roditelje: rana seksualizacija njihove djece, sada čak i u vrtićima."
"Da, to je potpuno ludo."
Sve vrste novina izvještavaju o tome.
Ovdje: Državni ured za dobrobit mladih obustavlja planirani prostor za fizičko istraživanje u vrtiću.
To je bilo u Hanoveru.
Imamo ovo ovdje u Braunschweigu: igranje doktora u vrtiću.
Ovdje imate: Vrtić razmatra prostor za seksualne igre.
U Kerpenu: Masturbacija i igre doktora.
Dakle, posvuda, pa čak ga imate i u katoličkim vrtićima.
Katolički vrtić otkazuje skandalozne događaje igranja doktora – u Kelnu.
I u Švicarskoj je to također uobičajeno: sobe za igru doktora su normalne u švicarskim vrtićima.
"Ovo je također nešto što smo iskusili s 'Roditeljskom akcionom inicijativom'."
Primamo sve više pisama zabrinutih roditelja koji nam se obraćaju i kažu da ovaj tip seksualnog odgoja
ili seksualnog poučavanja postaje pretjeran u vrtićima.
Ovo se kreće od prikazivanja knjiga do napada koji se događaju među vršnjacima ili djecom.
Postoje neke stvari koje vam privuku pažnju i koje su zaista vrlo, vrlo zabrinjavajuće.
Ovo je uznemirujuća vijest.
Sve je ovo izuzetno stresno i izuzetno lično za one na koje se odnosi , zbog čega o tome ne žele govoriti pred kamerom .
Kerstin Kramer je dogovorila sastanak s nekoliko roditelja koji su pristali učiniti upravo to.
Na njihov zahtjev, nećemo otkriti mjesto stanovanja ili identitet pogođenih osoba.
Sve što možemo reći je da nas naše putovanje vodi u mali grad negdje u Bavarskoj.
Priča počinje prilično nespectakularno razgovorom dviju majki u vrtiću.
"I ispričala mi je o svojim sinovima, koji su se kod kuće srdačno smijali našoj kćeri, ili
bolje rečeno iskustvima koja su zajedno doživjeli."
A sinovi su rekli da je naša kćerka stavila prst u stražnjicu, što oni rade cijeli dan kod kuće.
Ali kćerka dotične majke to se sjeća sasvim drugačije.
"Onda sam je direktno pitala o tome. Šta je to bilo?"
Je li ono što mi je mama rekla zaista istina?
Da, mama, to je istina, ali nije bilo nimalo onako kako ti je rekla.
Uopće nije bilo tako kad su mi momci skinuli hlače.
Izvini, šta je to?
A onda je rekla da su joj ti dječaci navodno spustili hlače nekoliko puta, ne samo jednom, i da se to redovno dešavalo.
Da, kontaktirali su nas, a ja sam s njom već ranije razgovarala telefonom, a tokom razgovora je također
spomenula da su je dvoje dječaka nekoliko puta seksualno napali.
Dakle, ovdje govorimo o djeci.
Mjesto zločina: šumska vrtić s ekološkim fokusom.
Između ostalog, u otvorenom prostoru nalazila se cijev u koju su se djeca mogla provući.
"Ispolje na posjedu ima jedan, cijev, tunel, gdje se možeš sakriti."
Ono što se ne može vidjeti izvana.
"Ako ne gledaš direktno u to."
Ovdje su se, očigledno, dogodili napadi.
Da, i kasnije se ispostavilo da su je dječaci prisilili i natjerali da pred njima skine
hlače i da joj stavljaju stvari u stražnjicu.
Moguće je da su dječaci također stavili prste u njenu stražnjicu.
S obzirom na dob djece, tačno šta se dogodilo ostaje nejasno.
Ali je očigledno da se nešto dogodilo, i to nešto ozbiljno.
"Zapravo, naša kćerka je tada imala povrede u genitalnom području."
I zapravo sam otišao kod pedijatra da pitam: Šta je to? Šta da radim? Kakvo je to?
Gledala je u to, primijetila je to, nije mogla ništa reći.
I također je rekla da ako dijete o tome ne želi govoriti, ne bih trebala dalje ispitivati, kako ne
bih pogoršala bilo kakvu traumu koju bi mogla imati.
Međutim, ono što je još upečatljivije je kako je institucija reagovala na incident.
"Sve je to ionako samo priča koju je moja kćerka izmislila."
A ako imaju bilo kakvih pitanja o seksualnosti, onda ćemo to razjasniti.
Ono što me je također navelo na razmišljanje bilo je da, kao majka – ili kao otac – to želimo sami
učiniti i ne moramo nužno dobiti to od institucije.
I također sam joj spomenuo da bih želio vidjeti koncept zaštite.
Da, da, imamo jedan – moramo imati i to.
Ali mi to nikada nije dato.
Nisu htjeli da gledam unutra.
A kasnije se saznalo, nakon što je majka također pokušala razgovarati s upravom vrtića.
I sve je preneseno na dijete.
Prema principu da je sve samo mašta.
Ali kasnije se ispostavilo da je još jedno dijete doživjelo isto – s istim dječacima.
"I možemo biti sretni što smo to saznali relativno rano, jer smo tada mogli odmah reagovati."
Pa, kažem 'mi', ali ti si reagovao, da, ti si to savladao.
Mogli smo odmah reagovati da zaštitimo naše dijete.
U toj drugoj porodici saznali su vrlo kasno.
Kćerka sada pohađa drugu vrtić.
Da li je dijete bilo traumatizirano tim događajima, postat će jasno tek u dalekoj budućnosti.
Jedno je sigurno: koliko god bilo teško detaljno rekonstruirati šta se zaista dešava u takvim "pećinama
za maženje" u vrtićima, posljedice mogu biti ozbiljne.
I to bez ikakvih igara s doktorima ili bilo čega sličnog.
"Također nije bilo sobe za istraživanje u pravom smislu te riječi."
Djeca su jednostavno ostavljena sama.
Ali to je upravo poenta.
Ovo je upravo ono što je predviđeno konceptima seksualnog odgoja u vrtićima.
Prihvata se da će djeca ne nadzirana istraživati jedni druge, dodirivati genitalije
jedni drugih i umetati predmete u svoje otvore.
Niko ne primjećuje.
I djeca su također u dobi kada to ne moraju nužno otvoreno komunicirati.
"Je li to slučajnost?"
Šta zapravo kažu stručnjaci koji su upoznati s dječijom psihologijom i zlostavljanjem o ovome?
Imamo zanimljiv kontakt u Neubrandenburg. Oni su bračni par.
Oboje su psihoterapeuti za djecu i adolescente, pa hajde da vidimo šta imaju reći o tome.
Dakle, ponovo idemo na turneju. Ovaj put u Neubrandenburg.
Anja i Roman Göbeke nas pozdravljaju u svojoj ordinaciji.
Obično ovdje brinu o svojim pacijentima.
Psihoterapeuti i bihevioralni terapeuti pomažu djeci i adolescentima da prevaziđu
traumu ili poremećaje anksioznosti, na primjer.
"Dakle, bihevioralna terapija se ovdje odvija u ovoj prostoriji."
Prije toga, Roman Göbeke je nekoliko godina radio u vrtićima.
Profesionalno, njegov rad je oduvijek bio usmjeren na dobrobit djece.
"Roditelji su prirodno dio ovoga."
Oni su već uzeti u obzir u aplikaciji, i postoje ovi sati referentnih osoba.
To znači da nam treba prostor za djecu i roditelje.
Ali najmlađi su ovdje u fokusu.
Ovo se također odnosi na područje rada Anje Göbeke.
"Dakle, ovo je prostor za dubinsku psihologiju i terapiju igrom."
Ova soba je malo veća od druge jer mi ovdje također treba dovoljno igračaka.
Ukratko: oboje poznajete djecu i njihovu psihu.
Također redovno liječe žrtve zlostavljanja.
Želimo znati šta Anja i Roman Göbeke misle o trendu sve ranije seksualizacije.
"Mislim da bi seksualnost trebala biti integrirana u emocionalnost odraslih i zrele odnose."
Dakle, ovo nije nešto što se može posmatrati izolovano, već bi zaista trebalo integrisati.
Također bi trebalo biti da su djeca već dovršila svoju rodnu identifikaciju.
Da, pa to bi bilo negdje tokom puberteta, u najranijem slučaju.
Dakle, ti i dalje uveliko tražiš svoj identitet, uključujući i svoj rodni identitet.
I to treba biti dovršeno prije nego što se bilo kakvi seksualni čini zaista dogode.
Sve ostalo bi bilo prerano jer bi djeca time bila preopterećena.
I zato bi seksualnost tada bila nešto izolovano u ovom kontekstu i još neintegrisano.
"Pa, ja sam djecu oduvijek doživljavao na ovaj način i također sam primijetio da ih već zanima
činjenica da postoje dvije različite vrste ljudi."
Ali to je ograničeno na posmatranje i percepciju: postoje ljudi koji izgledaju drugačije i pripadaju drugom spolu od mene.
I to otprilike definira opseg djetetove znatiželje.
"Kada misliš da djeca počinju razvijati osjećaj srama?"
A šta se događa kada se naruši, osramoti ili potisne?
"Pa, za početak, mogu primijetiti vrlo jasno ponašanje kod djece kada idu na toalet.
Djeca redovno zahtijevaju da WC bude zaključiv.
To znači da imaju prirodni poriv da se udalje od tog mjesta.
Već mogu primijetiti da je u tom uzrastu – uzrastu predškolskog doba, koji obično počinje s tri godine – osjećaj
srama i potreba za postavljanjem granica, za doživljavanjem fizičkih granica kao sigurnim, vrlo jasno prisutan.
"Također je slučaj da ako je dijete razvilo dobru vezanost, onda može razlikovati neznance od poznatih ljudi."
To je znak dobre veze.
A onda djeca također postaju sramežljiva u prisustvu stranaca u određenoj dobi, oko osam mjeseci.
To je dobar znak, jer pokazuje da može razlikovati neznance od poznatih ljudi.
I, naravno, kad dijete bude moglo razlikovati neznance od poznatih ljudi, možda neće željeti da ga neznanci dodiruju.
Želi održati određenu udaljenost i sigurno ne želi da joj se dira u privatnim područjima.
Da, to je nešto što bi dijete obično odbacilo, ako se zdravo razvilo.
A poremećaji vezanosti, na primjer, precizno su karakterizirani time što djeca to nisu u stanju učiniti.
Dakle, oni jednostavno ne mogu razlikovati neznance od poznatih ljudi i ponašali bi se
praktično kao da imaju oštećen osjećaj za distancu.
"I stupi u kontakt s kim god želiš."
"Uspostavljanje kontakta ili čak druženje s bilo kim i možda ne pokazivanje tog straha, ali to je upravo znak
neuspjelog razvoja i da se nije formirao zdrav odnos."
"Ovo je, naravno, potpuno u suprotnosti s onim što se uvijek tvrdi u ovim konceptima seksualnosti."
Uvijek je toliko fokusa na takozvano obrazovanje.
Ali nikada se ne spominje posvećenost.
"Također je prikladno da uvijek isti stručnjaci dobivaju priliku da se oglase."
Među njima su, na primjer, Uwe Sielert, Jörg Maiwald i Stefan Timmermanns. Od ostalih se malo čuje.
"Postoji mnogo drugih glasova tamo vani."
Na primjer, profesor Christian Schubert, koji je doktor i psiholog na Univerzitetskoj bolnici u Innsbrucku.
"Naša sljedeća stanica: Innsbruck u Austriji."
Ovdje upoznajemo naučnika, univerzitetskog profesora i psihologa koji se također smatra kritičarem različitih
aspekata moderne medicine, koje on smatra neželjenim razvojem.
Holistički pogled na tijelo, um i dušu je njegova osnovna teza, koju također promoviše u ovoj publicističkoj knjizi.
Prije svega, želimo znati: da li bi na početku svoje karijere pomislio da je ovaj razvoj, koji je sada očit u vrtićima, moguć?
"Da, ali biste li pomislili da ćemo onda pričati o ugodnim kutcima i sobama za samoistraživanje u vrtićima?"
Pa gdje bi djeca trebala otkriti svoju seksualnu želju?
"Ne, definitivno ne!"
Barem ne bi trebali otkriti svoju seksualnu želju; to je daleko od onoga što bih mogao zamisliti.
"Imam ovdje citat profesora Joerga Maiwalda, koji je počasni profesor za dječja prava i zaštitu
djece, i on piše u novini 'Kindheit' (Djetinjstvo):
Ideja da djeca mogu odrasti bez tereta seksualnih osjećanja, misli i postupaka je fantazija koja je daleko od
stvarnosti, ne čini im pravdu i može im čak nanijeti štetu.
"Da, imam jasan stav o ovome."
Pretpostavljam, mislim — pod utjecajem sam psihoanalize, mora se reći — dakle, ja sam psihodinamski psihoterapeut,
medicinski psihoterapeut — koji je, naravno, također otvoren za psihoanalitička razmatranja o psihoseksualnom razvoju djeteta.
Naravno da se tamo nešto razvija, o tome nema sumnje.
Ali za mene su drugi aspekti jednostavno važniji kada je riječ o razvoju djeteta.
A to se tiče povezivanja, sigurnog povezivanja, zdravog, toplog i sigurnog doma.
To je najvažnija stvar, to je temelj koji dijete treba, koji svaka osoba treba, i to je ono što očekujem od zdravog razvoja.
Ja sam otvoreni kritičar ove ofanzive seksualizacije koja se provodi.
Gdje se pretpostavlja da seksualna energija postoji kod djece – čak i vrlo rano nakon rođenja.
I da se vrlo rano pobrinete da se ova seksualna energija može primjereno razviti.
"Seksualna energija je jedna od onih temeljnih narativa koji se decenijama unose u ovu ofanzivu seksualizacije."
"Da, to je tačno, i ja sam to primijetila kod Uwea Sielerta, 'guru seks edukacije'."
U svom "Uvodu u seksualno obrazovanje" on već libidu naziva životnom energijom koja čovjeka čini otpornim na frustracije.
Ili u predavanju koje je Stefan Timmermanns održao 2013. godine.
On također govori o energiji seksualnog života, koju djeca već imaju.
"Ljudi su seksualna bića od samog početka."
Seksualno obrazovanje ima pozitivan utjecaj na djecu, jer je seksualnost životna snaga.
"Dr. Stefan Timmermanns, jedan od najpoznatijih predstavnika ove grane seksualnog odgoja.
Njegovo predavanje prije više od deset godina izgleda kao nacrt za ono što se sada sve više uvodi u vrtiće.
Na ovom tekstualnom panelu Timmermans je naveo argumente za ono što on naziva seks-pozitivnim obrazovanjem.
Na primjer: 'Otkrivanje vlastitih granica kao osnova za poštovanje drugih'.
Ali zar to ne znači da moraš namjerno preći ove granice kako bi ih otkrio?
Slušaj i ostani zapanjen!
Istraživanje sebe i drugih važna je iskustva učenja za djecu, a današnja djeca češće imaju ta iskustva u vrtiću nego kod kuće.
Statistički gledano, kod kuće je najviše još jedno dijete, i upravo je to balansiranje ili testiranje granica,
prihvatanje granica — ne želim da me tamo diraš, to mi se ne sviđa, ili mi se to sviđa, mislim da je to lijepo.
Ovo mogu bolje naučiti u većoj grupi djece nego kad kod kuće imaju samo jedno dijete, i to uvijek isto.
Ukratko, budući da roditelji ne bi dopustili svojoj djeci da istražuju granice pristojnosti svoje
braće i sestara, to bi se trebalo dogoditi u vrtićima.
Sve za promoviranje navodne seksualne energije.
Ako se dječiji seksualni razvoj podrži i potakne, to koristi njihovom ličnom razvoju, na primjer u
formiranju vlastitog individualnog rodnog identiteta.
Ali je to zaista potrebno za razvoj male djece?
Pa, ne vidim nikakvu potrebu za tim u strogo smislu.
Dakle, za mene je u osnovi upitno skretanje pažnje djece na genitalno područje.
Zato što sada imaju toliko prilika da dožive zadovoljstvo. I zašto bih to erotizirao?
To u toj fazi razvoja nema smisla, jer ni to nije produktivno.
Pa, imam to, ali nemam za to neurobiološki ekvivalent.
Nemam nikakav hormonski ili endokrini razvoj koji bi tome odgovarao.
I tako nemam intrapsihički okvir u kojem mogu integrirati seksualnost u smislu sticanja zadovoljstva.
I stoga je razumno da ova seksualizacija postavlja prekomjerne zahtjeve na dječju psihu.
Ne mislim da je to potrebno za razvoj.
Mislim, ako pogledate psihoanalizu, onda je dijete, beba, novorođenče u početku u oralnoj fazi.
Zatim on ulazi, dijete ulazi u analnu fazu.
Radi se o obučavanju za WC i slično, o fazi prkosa i slično, spada u tu kategoriju.
A genitalna faza dolazi tek na samom kraju, u adolescenciji.
A između toga i dalje postoji faza latencije.
I svi su sigurno upoznati s ovim: tokom faze latentnog razvoja djevojčice i dječaci se
uvijek nazivaju "vi dječaci" i "vi djevojčice".
U ovom uzrastu apsolutno nemaju interesa za seksualni kontakt, naprotiv.
Oni to snažno odbacuju.
Djevojke više vole biti među djevojkama, a dječaci među dječacima, da.
Pa, vjerujem da postoji nešto poput organskog razvoja kod ljudi.
I mislim da bi zaista moglo biti da postoji vrsta seksualnosti koja je daleko udaljena od
načina na koji mi kao odrasli gledamo na seksualnost.
Dakle, to znači da bih bio vrlo, vrlo kritičan prema odraslima koji preuzimaju na sebe da sude dječijoj seksualnosti.
Od toga za mene sve počinje.
Ali upravo se to događa.
Sve seksualiziranije društvo odraslih projicira svoju perspektivu na ponašanje male djece.
To je bio slučaj i s Timmermansom u njegovom predavanju iz 2013. godine:
Jer je seksualnost životna energija, životna energija, životna energija.
Tada je počela naša priča.
Od 2014. godine nadalje izašli smo na ulice da bismo protestovali protiv obrazovnih planova koji su
uveli seksualizacijsku ofanzivu, posebno u školama.
Godine 2016. Junge Freiheit je na marginama našeg simpozija u Stuttgartu obavio intervju sa seksologom Jakobom
Pastötterom, tada i sada predsjednikom Njemačkog društva za društveno-naučno istraživanje seksualnosti.
Čak i tada je jadikovao:
S jedne strane, zaista je tačno da se DGSS već oko 15 godina protivi sadržaju onoga što ja
nazivam "državno sponzorisano seksualno obrazovanje".
Ovo je povezano s činjenicom da je već oko 15 godina, a vjerojatno i duže, jasno da oni koji su uključeni u seksualno
obrazovanje, a koji s jedne strane primaju sredstva od države, a s druge strane im država distribuira publikacije,
imaju vrlo jednostran pogled na seksualno obrazovanje.
Rezultat izgleda ovako, na primjer:
"Sina i Tim igraju doktore", objavljeno od strane Zartbitter e.V., uz sponzorstvo Grada
Kolna i Savezne zemlje Sjeverna Rajna-Vestfalen.
Jedna od mnogih organizacija koje promovišu seksualizaciju u vrtićima.
Mnogo bih radije igrao doktora.
O ne.
Doktore, ajde, Tima, možeš biti mama i imati bebu također.
Oh, dobro, hm, pa Doktor.
Igre doktora su dio normalnog dječjeg razvoja.
Sa znatiželjom i nepristrasnošću primjerenom uzrastu, čak i vrlo male djevojčice i dječaci pregledavaju svoje genitalije.
Uživaju u dodirivanju i trljanju te u razmjeni nježnih dodira s drugom djecom.
Izmjeri temperaturu.
Igra doktoriranja je dio normalnog dječjeg razvoja.
Bilo da uživaju u dodiru ili u igri ili ne.
Istražujući jedno drugo, uživajući u golotinji, želja da se gleda i da te drugi gledaju.
Ali i dječja masturbacija, koja izaziva mnogo nesigurnosti među odraslima.
Radi se o ljubavi i osjećajima, milovanju i ljubljenju, djevojkama i igranju doktora i
kako možemo uvjeriti porodice koje su zabrinute.
I to nije sve.
Trag ove agende vodi nas još dalje, na najviši nivo.
Upravo to stoji u standardima Svjetske zdravstvene organizacije za seksualno obrazovanje u Evropi.
Da, postoji ta zloglasna matrica, i za djecu od nule do četiri godine, pod naslovom znanje,
zadovoljstvo i želja, piše da se dodirne vlastito tijelo.
Masturbacija u ranom djetinjstvu ili ugodna iskustva fizičke intimnosti kao dio ljudskog života.
Što se tiče vještina, to znači izražavanje vlastitih potreba, želja i granica, na primjer u "igri doktora".
A djeci od četiri do šest godina tada je dozvoljeno da se bave seksualnim temama.
Trebali bi razgovarati o seksualnim temama.
Ovo je političko jezgro ofanzive seksualizacije, objavljeno od strane Svjetske zdravstvene organizacije u uskoj suradnji s
Federalnim centrom za zdravstveno obrazovanje, ili skraćeno BZgA.
Organizacije koje se mnogim građanima mogu činiti uglednim, ali ova dobna matrica ne djeluje ugledno.
Kao medicinski stručnjak, mogu sasvim jasno reći da imam problem sa dijagnostičkim sistemima koji se
neprekidno primjenjuju bez pažljivog promatranja, sa šematizacijama, predlošcima i pravilima.
Kao da su svi isti.
Kao da postoje određeni obrasci, dobne strukture. Spomenuli ste Matrix iz Svjetske zdravstvene organizacije.
Dakle, gdje se, da tako kažemo, obrađuju određene dobne grupe.
Od tada je dobro to raditi.
Ne, ovo biće je izrazito individualno, izrazito složeno, živi u vrlo specifičnom psihosocijalnom kontekstu i, u skladu sa
svojim organskim razvojem, u nekom će trenutku, ako ga promatra i dovoljno osjetljivo prati, početi postavljati pitanja.
I ja ću čekati jednako dugo sa svojim djetetom i neću ni u šta žuriti niti mu to nametati.
Ali upravo se to ovdje događa.
Nametanje izrazito upitnog obrasca , bez ikakvih naučnih dokaza, preko cijelog kontinenta.
I to se ne odnosi samo na Njemačku, nego na cijelu Evropu.
U Francuskoj postoji organizacija pod nazivom "Mamans Louves" (Majke vukice), koja je također proučila standarde SZO-a
i naručila studiju koja je pokazala spektakularne rezultate.
Naša susjeda Francuska također je upoznata s problemom sve ranije seksualizacije.
I tamo, također, potaknute naprijed progresivnim snagama.
Regine Schäfer je dogovorila video intervju s Christelle Comet, koja pripada organizaciji
"Mamans Louves", što se prevodi kao "Vučice majke".
Dubinski ste proučili standarde Svjetske zdravstvene organizacije za Evropu.
S obzirom na nedostatke koje smo uočili na nacionalnom nivou, željeli smo znati koja takozvana naučna literatura čini
osnovu onoga što će se provoditi u našim školama širom zemlje.
Rezultat je ova šezdesetostrana studija, koja je objavljena 2024. godine.
Ona je razotkrila stvari koje trebaju znati svi roditelji i svi politički lideri, barem oni
za koje je dobrobit djece najvažniji prioritet.
I to je ono što nam je važno: poštovanje dobrobiti djeteta i roditeljskog prava da odgajaju svoju djecu.
Thibault Kerlirzin, autor studije, objašnjava tačno šta to znači.
Ispostavilo se da su standarde SZO-a izradili stručnjaci koji su bili vrlo pristrasni.
To je zato što gotovo svi ovi stručnjaci pripadaju strukturama koje su povezane s Međunarodnom federacijom roditeljstva biljaka.
Stoga se čini da su oni aktivisti, a ne naučnici.
I to postavlja pitanje zašto.
Ko ima interes u ovom razvoju?
Thibault je naišao na uznemirujući dio odgovora u bibliografiji Standarda SZO-a.
Bibliografija ima nekoliko dodataka, a ja sam već pronašao tri zagovornika pedokriminaliteta u Dodatku A.
Međutim, srž i, istovremeno, slaba tačka dokumenta može se pronaći u naučnoj literaturi o psihoseksualnom razvoju djece.
Među otprilike 50 referenci pronašao sam 15 koje se mogu klasificirati kao zagovornici ili pristalice
ranog seksualnog obrazovanja ili čak pedofilskih zločina.
Vidjet ćete da ovo uključuje ljude koji su pripadali lobističkim grupama koje otvoreno podržavaju pedofiliju.
Zovu ih međugeneracijskim odnosima.
Među njima su i ljudi koji su objavljivali u otvoreno pedofilskim časopisima.
Veze su prikazane u ovoj animaciji na web stranici Mamans Louves.
U tu svrhu Thibault je podijelio stručnjake Svjetske zdravstvene organizacije u tri grupe:
Zeleno znači bezopasno, žuto upitno, crveno za krugove koji jasno zagovaraju vrlo rani
seksualni kontakt s djecom ili čak pedofilski zločin.
Njemačka veza sa pedofilskim krugovima — Gunter Schmidt.
Na primjer, surađivao je s nekim Volkmarom Siguschem.
A Sigusch je tvrdio da dječja seksualnost nije bila samo izvor zadovoljstva, nego i nužnost.
Radio je za časopis Archives of Sexual Behaviour, koji i danas postoji i koji je osnovao Richard Green.
Richard Green je bio zagovornik pedofilije i prijatelj Thomasa O'Carrolla.
On je, zauzvrat, bio osnivač i predsjednik organizacije pod nazivom Paedophile Information Exchange —
platforme za razmjenu informacija među pedofilima.
Ova grupa je bila izrazito kontroverzna i pozivala je na legalizaciju seksualnog kontakta između odraslih i djece.
Kako su se pedofili infiltrirali u ljevicu i oteli borbu za građanska prava, izvijestio je britanski Guardian 2014. o
aktivnostima Pedofilske informacijske razmjene u 1970-ima.
Čak i unutar njemačke ljevice, posebno pokreta 1968. godine, tada su postojali napori da se pedofilija legalizira.
Poznati primjeri: političar Zelene stranke Daniel Cohn-Bendit, savezna radna grupa Zelene stranke "Gejevi, pederi i
transseksualci" ili njemačka studija i radna grupa "Pedofilija", čiji je upravni odbor nakratko uključivao Helmuta Kentlera.
On se, zauzvrat, smatra ocem utemeljiteljem upravo ove grane seksualnog obrazovanja.
Detaljno smo se bavili njegovim pedofilskim aktivnostima u našem dokumentarcu "KentlerGate".
U ovom su ga zemlji naslijedili Uwe Sielert, Volker Siegusch i Gunter Schmidt.
U svom predgovoru za knjigu Male Intergenerational Intimacy in the early 1990s, na primjer, Letzter je napisao:
Postoje uspješne pedofilske veze koje pomažu i ohrabruju dijete.
Nastavio je: "Prijetnja da se svi pedofilski postupci zakonski kazne je nepravedna i treba je
ukinuti, jer uključuje diskriminaciju i progon manjine."
Ernst Bornemann se izrazio jednako jasno u svojoj knjizi Das Geschlechtsleben des Kindes
(Seksualni život djece), u kojoj je tvrdio:
Pedoseksualni, nenasilni seksualni čini ne moraju nužno imati negativne posljedice za dijete.
On se također pojavljuje u standardima SZO-a kao referenca, naime sa svojom knjigom:
Dječja lica zrelosti, u kojem se bavio navodnom seksualnošću osmogodišnjaka.
Osnovna poruka knjige je da su ljudi seksualna bića od trenutka začeća.
Ovo se kod djece očituje na mnogo načina — u njihovim igrama, bogatoj mašti, potrebi za dodirom i masturbaciji.
Upravo to postaje osnova za sve više koncepata vrtića putem BZGA i WHO.
Ernst Bornemann i Gunter Schmidt — dva od nekoliko primjera koji pokazuju da WHO standardi nisu samo zasnovani na
vrlo jednostranom viđenju stručnjaka, već su ponekad duboko ukorijenjeni u pedofilskim krugovima.
I to bi trebalo biti osnova za odgajanje naše djece?
Da, pa, ovi pedofilski zapleti nas uopće ne iznenađuju, jer je predak cijelog ovog programa
seksualnog obrazovanja koji se promovira bio Helmut Kentler.
A Helmut Kentler je bio aktivist za pedofiliju i zaista je također bio zlostavljač.
On je kasnije osuđen za zlostavljanje djece, a njegov učenik je bio Uwe Silert.
A Uwe Silert je, zauzvrat, odigrao ključnu ulogu u oblikovanju standarda Svjetske zdravstvene organizacije
za seksualno obrazovanje u Evropi kroz svoj rad u BZGA.
Upravo tako, i oni zauzvrat imaju direktan utjecaj na obrazovne planove pojedinih saveznih država ovdje u Njemačkoj.
Gotovo svaka savezna država, s izuzetkom Bremena, ima takozvani obrazovni plan — orijentacijski plan koji izričito
propisuje kako bi se seksualno obrazovanje trebalo provoditi u vrtićima i što bi trebalo obuhvatiti.
A Berlinski obrazovni plan uključuje upravo ove stvari, koje zatim nalazimo u konceptima seksualnog odgoja, naime:
Malo kasnije djeca otkrivaju svoje genitalije i intenzivno ih istražuju.
"Seksualna znatiželja je jednako važan dio zdravog mentalnog i fizičkog razvoja kao i uživanje u
ugodnim osjećajima u vlastitom tijelu," kaže Berlin.
Ili u Sjevernoj Rajni-Vestfaliji, to znači:
Razmjena naklonosti, dodirivanje i neformalno i znatiželjno istraživanje tijela neophodni su za uspostavljanje osjećaja
vlastitog identiteta i postajanje svjesnim vlastitog spola.
Ovo se obično dešava intuitivno i prirodno kroz igru. Djeca iz vrtića!
To je teorija. Ali šta takvi koncepti znače u praksi za one na koje se odnose?
Dvije majke, koje obje žele ostati anonimne, opisuju kako se sve ovo dogodilo u njihovoj vrtićkoj ustanovi.
Prvi slučaj se odvija u ustanovi koju vodi dobrotvorna organizacija Volkssolidarität u Saskoj-Anhaltu.
Prvi put sam o konceptu seksualnog odgoja čula iz alternativnih medija.
Više se radilo o činjenici da takvi koncepti postoje na dubokom jugu Njemačke, i bio sam iznenađen ili, zapravo,
šokiran što takva stvar postoji, ali sam uvijek mislio u sebi:
Oh, što se nas tiče — u ovom seoskom vrtiću — pa, to se nikada neće dogoditi, ili barem neće doći do toga.
Ali daleko od toga. Jednog dana na roditeljskom sastanku najavljuju nove koncepte za vrtić — bez da ih objasne.
Detaljnije informacije možete pronaći na informacijskoj tabli.
U jednom trenutku bila sam na ovom informativnom oglasniku i pročitala o ovom konceptu seksualnog obrazovanja zajedno
s prostorim konceptima i konceptima nasilja, da on postoji.
Postala sam oprezna i zamolila sam roditeljski savjet da istraži stvar.
I to su uradili.
I samo na ovaj način će postati poznat sadržaj koncepta — naime, tačno ono što preporučuju WHO i BZGA.
I imaj na umu, sve je ovo očigledno trebalo biti uvedeno tajno, bez znanja roditelja.
Pa, pojam 'koncept seksualnog obrazovanja' nikada nije spomenut.
Pročitao sam to samo na ovom forumu — malim slovima u zagradama.
Mislim da bi tako važna tema zaslužila kružni e-mail, roditeljski sastanak ili čak informativno pismo ili nešto slično.
Jer je to važna stvar.
Barem je drugi slučaj bio transparentniji.
Ovo se odvija u vrtiću u Donjoj Saskoj.
Imali smo redovne roditeljske sastanke i uvijek su nas upoznavali s nečim novim.
A onda — te večeri nam je uprava vrtića i učiteljice rekla da postoji novi koncept i da djeca trebaju
biti mnogo otvorenija u pogledu svoje seksualnosti.
I zato bi u vrtiću napravili kutak gdje bi djeca mogla biti sama — i gdje je, u suštini, gotovo sve bilo dozvoljeno.
Dakle, takozvane igre doktora — tamo se također ne bi stvarno intervenisalo.
Međutim, djeci bi bilo rečeno gdje su granice.
Tada se govorilo da, da, možete biti goli, možete se dodirivati i da — istraživati sebe
i druge — i dječake i djevojčice — zajedno.
I da, ali nekako sam mislio da smo svoje dijete odgojili drugačije.
To se uopće neće zaustaviti.
Ali se stvari ispale drugačije.
Dakle, stigla sam ujutro — odvela sam našeg najmlađeg sina u vrtić, a zatim me je
učiteljica pitala mogu li popodne doći na razgovor.
Dogodio se incident.
A onda popodne idem na intervju.
Voditelj vrtića i učiteljica vrtića su sjedili tamo.
A šta su ti rekli da se tamo dogodilo?
Da, i onda su rekli da naš sin nije slijedio pravila.
Vjerovatno se to nije dogodilo u ovom kutu, nego u kupatilu.
On ne bi prihvatio "ne" drugog djeteta i dotaknuo bi ga.
Ali to ne bi bilo poželjno.
I onda sam u početku bio potpuno zbunjen i pomislio: može li ovo zaista biti istina?
I onda sam samo rekao da ću razgovarati sa svojim sinom.
Pa, on mi nije rekao ništa o tome.
I onda ste to razgovarali sa svojim sinom?
Upravo.
Odmah sam ga poveo sa sobom — već je bilo vrijeme za preuzimanje.
Zatim smo se tiho sjeli kod kuće i ja sam ga jednostavno upitao: Reci mi, šta se tamo dogodilo?
I onda je nekako postao vrlo, vrlo mali, pogledao je dolje i rekao: Mama, ja uopće nisam ništa učinio.
Zatim sam mu rekao za šta je optužen.
On kaže: Da, znam, ali nisam dirao drugo dijete.
Nije bilo apsolutno ničega.
Ali sada je bila riječ jedne osobe protiv riječi druge.
Moj sin je iznenada postao počinitelj.
Navodno je dirao dijete, a dijete to nije željelo.
I to je nekako ostalo neriješeno — nije se moglo razjasniti.
I to je temeljni problem.
Ovo je također očigledno u sumnjivim slučajevima zlostavljanja od strane odraslih, kako je
opisano u ovom izvještaju Hessischer Rundfunka.
Pedofil koji radi s malom djecom ima vrlo nizak rizik da bude otkriven, prema riječima
advokata žrtve Ulriha Warnkea iz White Ringa.
To je zato što u pravosudnom sistemu postoji raširena pretpostavka da izjave djece mlađe od četiri godine nisu dopustive na sudu.
Objašnjenje: djeca ne mogu pamtiti stvari na isti način kao odrasli, a njihove izjave mogu
biti pod utjecajem roditelja i drugih odraslih.
Ovo je okolnost koja, s obzirom na razotkrivene pedofilske veze stručnjaka SZO-a, daje više od samog povoda za razmišljanje.
Dakle, njihove izjave nisu valjane na sudu.
A problem je i to što se, kada je riječ o zlostavljanju među djecom, na kraju sve
svodi na riječ jedne osobe protiv riječi druge.
Jedna majka je to opisala vrlo živo.
Njen sin je navodni počinitelj, u navodnicima, i naravno da vjeruje svom djetetu.
Čini se da takvi koncepti također potiču seksualne napade među djecom, koje se potom čak ni ne mogu istražiti.
I on se sjeća, iako je to bilo prije mnogo godina, zapravo se toga sjeća i danas i stidi se
cijele stvari, iako tvrdi da to nije učinio.
Mogu li mala djeca uopće biti počinitelji, ili je taj pojam neprimjeren u ovom kontekstu?
Zar obje djece nisu žrtve nepovoljnih okolnosti za koje su odrasli odgovorni?
Pa, stvara se svijet.
Djeca se umjetno uvlače u nešto i nameću im se, gdje potom završe u onome što bih opisao kao umjetnu seksualnost, tj.
onu koja se nije razvila organski, kao što bi to inače bilo.
Kao što sam rekao, još jednom, na osnovu dobre povezanosti i zdravog razvoja, zdrava
seksualnost će se na kraju organski razviti.
To je put.
Ovdje se ometanje događa vrlo, vrlo rano u ljudskom životu, koje nema nikakve veze sa seksualnošću u ovom obliku.
I onda, naravno, može se razviti i na način koji nije zdrav i koji na kraju možda neće moći prihvatiti granice.
A onda se možda sram, gađenje i prirodni imuni sistem također neće pravilno razviti. I to, naravno, otvara vrata zlostavljanju.
Dakle, na kraju bih mogao zamisliti da ovo zapravo dovodi do potpuno suprotnog od onoga što oni koji sada vjeruju da bi se
dječija seksualnost trebala poticati u ranoj dobi kako bi mogli rano postaviti granice,
očekuju. Rekao bih da se događa upravo suprotno.
I to je sada čak statistički očigledno, barem u Sjevernoj Rajni-Vestfaleniji.
Ispostavilo se da je broj seksualnih napada među djecom u vrtićima dramatično porastao posljednjih godina.
Trenutne policijske statistike kriminala također pokazuju ogroman porast, dok su se brojke za sitne krađe,
na primjer, koje su tipičnije ponašanje za djecu, tokom godina približno održale iste.
Pa, kada djeca dožive takvo zlostavljanje, moram pretpostaviti da su emocionalno
preopterećena i, u najgorem slučaju, traumatizirana.
A ako ste upoznati s tim vezama iz traumatologije, onda govorimo o snažnoj potrebi za ponavljanjem, tj.
snažnoj potrebi da se ponovo dožive okidački događaji.
Morate to zamisliti kao lančanu reakciju.
Ako imam određeni broj djece koja bi se mogla opisati kao pogođena, a oni ne primaju
terapijsku podršku ili se ta trauma ne rješava.
Onda će ta traumatična iskustva prenijeti na druga djeca.
I to objašnjava, barem donekle, ovaj statistički razvoj.
Ovo također podržavaju mediji.
Mislim, ako se sjetite, nekada je sadržaj vezan za seksualnost pripadao večernjem programu.
Ali djeca danas imaju jednostavan pristup tome.
I to praktično uopće nije problem da djeca gledaju takve scene u filmovima, kompjuterskim igrama ili bilo čemu sličnom.
A to je, naravno, problematično kada obrazovni koncepti slijede isti put i kada se djeci na
svakom koraku aktivno promoviše seksualnost.
To uopće nema nikakve veze s djetetovom slobodnom voljom.
Kad to stalno viđate u medijima, kad to iznova i iznova čujete, a čak se to, na primjer,
govori i u vrtiću: "Hajde, istražite sami sebe."
A kada postaneš seksualno aktivan, to više nije nešto što dijete odlučuje za sebe. Umjesto toga, to se odlučuje za dijete.
To bi trebalo tako raditi.
To je smjer u kojem idemo.
A onda imam grupni pritisak kojem se dijete teško odupire.
A kad tome dodate strance koji na kraju nemaju nikakve veze s psihoneurotičnim razvojem, psihologijom, psihoterapijom ili
psihodiagnostikom, poput, na primjer, dadilja u vrtiću, koje u tom kontekstu nisu obučene da reagiraju osjetljivo, koja
se djeca šalju u te ugodne kutke i odakle ona zapravo dolaze?
Šta su oni zapravo doživjeli kod kuće?
Može li biti da su dječak, ili čak djevojčica, u ranoj dobi kod kuće bili suočeni sa nezdravom
seksualnošću, a možda su čak i doživjeli zlostavljanje?
Dakle, ostavljam dvoje djece zajedno koja već razvijaju ličnosti, koja su već doživjela svoja prva iskustva sukoba i koja bi također
mogla razviti konfliktne ličnosti, odnosno ličnosti koje se lakše zloupotrebljavaju. Još jedna koja se lakše zloupotrebljava.
A kad se njih dvoje nađu zajedno — govorim o moći, govorim o zlostavljanju — onda se u tim ugodnim kutcima događa
mnogo toga što ne bismo mogli ni zamisliti u našim najgorim noćnim morama, stvari koje djeca čine jedni drugima.
Ipak, ovi koncepti su opravdani na osnovu prevencije zlostavljanja, od svih stvari.
Naravno, seksualno obrazovanje također služi osiguravanju da djeca u opasnim situacijama mogu potražiti pomoć,
obratiti se nekome i posjedovati jezik kojim to mogu učiniti .
AWO, jedan od najvećih pružatelja usluga brige o djeci u Njemačkoj, čak je objavio svoju verziju agende WHO-a u
brošuri pod naslovom "Koncepti zaštite od seksualnog zlostavljanja djece i mladih u institucijama i službama".
A u njemu čitamo ono što nam je previše poznato, od Kentlera do Timmermannsa .
I sve ih je više i više.
Da, ovdje u konceptu jaslica iz Donje Saske, na primjer, piše:
Igre istraživanja tijela, često nazivane igrama doktora, jedan su od najčešćih i
najpoznatijih oblika izražavanja dječije seksualnosti.
Kako bi se spriječile povrede granica, važno je da roditelji, edukativni asistenti i stručnjaci u
ustanovama ponavljano razgovaraju s djecom o sljedećim pravilima za igre fizičkog istraživanja.
1. Dobrovoljno učešće — da li svi učesnici žele da igraju igru?
2. Možete reći stop u bilo kojem trenutku. Ne znači ne!
3. Nitko neće biti povrijeđen.
4. Ništa se ne ubacuje u tjelesne otvore.
5. Slična dob: Razlika u godinama ne bi trebala biti prevelika kako ne bi došlo do neravnoteže moći.
6. Pomoć se može potražiti u bilo kojem trenutku. Traženje pomoći nije tračarenje.
Pa, to su tipična pravila, i kad zamislim da stalno govorim djeci takva pravila, upravo to im uopće daje tu ideju.
Da, definitivno! Kada uvedete ove koncepte, prvo podstičete djecu da uoče da takve stvari postoje, a zatim da ih dalje istražuju.
I to je u suštini potpuno nepotrebno za djecu.
Ako se ne razvije samo od sebe, nego samo kroz ovaj poticaj.
Ironija svega je u tome što, u suštini, nijedan od ovih koncepata seksualnog odgoja ne bi bio obavezan za vrtiće.
Uvijek tako zvuči, ali to uopće nije tako.
Jedino što su bili obavezni učiniti bilo je osigurati koncept zaštite od nasilja kroz ovaj Zakon o
osnaživanju djece i mladih za period od 2021. do 2024. godine.
Svaka jaslica mora imati ovo kako bi dobila ili zadržala licencu za rad.
I kao dio ovog koncepta zaštite od nasilja, sada svi provode ove koncepte seksualnog obrazovanja.
I sve se pomiješa.
Koncepti prevencije služe da osiguraju da odrasli ne zlostavljaju djecu i da spriječe seksualno
zlostavljanje djece od strane odraslih u javnim institucijama.
Istovremeno, ljudi kažu: pa, kako bismo spriječili zlostavljanje djece, razvijamo koncepte seksualnog
obrazovanja kako bi djeca mogla imenovati stvari.
Ali to uopće ne utječe na djecu.
Morate se obratiti odraslima kako biste spriječili seksualno zlostavljanje.
Pa, mislim da je u situaciji u kojoj dijete mora reći NE kako bi izbjeglo da bude izloženo zlostavljačkom
ponašanju drugih djece, to već predstavlja zlostavljanje.
Da, to je uzeto u obzir.
Kad se igramo, ne povređujemo druge. Ne, ne.
Ako kažeš STOP... - Da, znam. - ...onda ćemo stati, u redu je.
… Mogu li djeca uopće reći ne, ili se ovdje također projicira ponašanje odraslih na malu djecu?
"Jednostavno bih rekla da to ne funkcioniše."
Naravno, trebate reći djeci da njihova tijela pripadaju njima i da im niko ne smije dirati ako oni to ne žele.
Ovo je nešto što se mora i treba reći djeci.
Jednostavno ne treba očekivati da će oni to moći učiniti.
Ne u tom uzrastu, ne u vrtićkom uzrastu, oni to definitivno ne mogu.
To mogu uraditi kasnije u svojim tinejdžerskim godinama – i mnogi od njih to i dalje ne mogu, da. Također moraš naučiti reći NE.
Ali ne možete očekivati da djeca predškolskog uzrasta to mogu učiniti.
To je početak učenja da mogu postavljati granice – ali to ću moći učiniti tek mnogo, mnogo kasnije, sigurno.
Da, budimo jasni:
Nišna oblast seksualnog obrazovanja s očiglednim vezama s pedofilijom preuzeta je od strane utjecajnih organizacija koje je
koriste za nametanje izrazito problematične agende s vrha, s ciljem da stvari koje su doslovno u nadležnosti tužilaca i službi
za zaštitu mladih postanu dio svakodnevnog života u vrtićima.
Državna služba za brigu o mladima u Donjoj Saskoj zatvorila je 'sobu za istraživanje tijela' u dnevnom boravku
kojim upravlja Udruženje radničke dobrobiti u Hannoveru.
Obrazovni koncept je Ministarstvo obrazovanja klasificiralo kao ugrožavanje dobrobiti djece.
Godine 2023. vladalo je veliko uzbuđenje, kao da je sve to bilo veliko iznenađenje.
Ali u stvarnosti se upravo ovo događa u svim našim vrtićima.
A neki lijevo orijentisani mediji već dugo podržavaju ovu agendu.
Međutim, "woke zeitgeist" sada prijeti da prevlada u medijima, što se može vidjeti u ovom
regionalnom izvještaju SAT-a iz aprila 2025. godine:
"Igre doktorčeta ili fizičko istraživanje u jaslicama, masturbacija..."
Donja Saska opet, isto kao u Hannoveru.
Ali umjesto da ga zabrani, ministar kulture sada brani taj koncept sa svim poluistina i neistina koje smo ovdje otkrili.
"Svaka institucija je obavezna da u svojim konceptima definira kako pristupa dječijem razvoju i time i otkrivanju njihovih
vlastitih tijela, jer je to ključno kako bi se djeca na kraju zaštitila od zlostavljanja - i zasnivaju se na
obrazovnim i naučnim standardima te su stoga pod strogim nadzorom i revizijom Državne službe za maloljetnike."
"Ako izvučete samo jedan odlomak iz konteksta, kažu odgovorni u Bramšeu, to može brzo dovesti do nesporazuma."
Nedoumice? Nimalo!
To je od strane države podržano dovodjenje djece u opasnost, koje promovišu ljevičarski ideolozi u medijima i politici.
Osim mitova poput prevencije zlostavljanja i naučne strogosti, postoji još jedan faktor u igri: pravna poluga.
Ovo se također može uočiti kod Timmermanna 2013: navodna prava djece.
"Naravno, ovo također uključuje pravo na pozitivan i individualan razvoj seksualnosti kod djece..."
Ukratko: jer djeca imaju pravo na seksualno obrazovanje, koje im roditelji neprestano uskraćuju, država
mora intervenisati kako bi se to navodno pravo provelo.
I zato je, iz perspektive ove ideologije, ovo idealno: infantilna naspram odrasle seksualnosti.
Oni koji djeci uskraćuju djetinjstvo i reinterpretiraju ih kao seksualna bića možda će pozdraviti ovaj razvoj, ali
moraju se zapitati može li biti slučajnost da je nastao na mjestima gdje su djeca ništa više od toga:
Predmeti seksualne želje za odrasle pedofile.
Ipak, ugrađeno u sveprisutnu "maniju raznolikosti", to se neuskriveno nameće – s takvom snagom da čak ni na konzervativnoj
strani gotovo nijedan političar ne usuđuje da se ne složi.
"Mi smo ovu studiju podijelili svim članovima Europskog parlamenta."
Imali smo listu od 700 ljudi, i nažalost samo troje od tih 700 ljudi su odgovorili.
Do danas nije poduzeta nikakva radnja da se dovede u pitanje vjerodostojnost ovog dokumenta.
Ovo pokazuje koliko političari danas brinu o zaštiti djece.
Mnogo se tema raspravlja, ali se rijetko tiču djece.
"S obzirom na to da su i stručna grupa i korišteni izvori pristrani, vjerujem da nastavak ovakvog seksualnog
odgoja služi potpunom razdvajanju djece u njihovoj suštini.
A ako djecu od samog početka navikavaju na seksualne odnose ili na gledanje seksualnosti kao nečega što se konzumira poput
slatkiša, tj. kao potrošačke robe, ako su navikli na stalnu promjenu partnera, onda se postavlja pitanje kada će ta osoba,
na primjer, odlučiti osnovati porodicu i ući u stabilnu vezu?
Tako se upravo osjećaju mnogi roditelji. Upravo zato postoji otpor i isplati se.
Majka iz Saske-Anhalt, zajedno s drugim roditeljima, uspjela je za sada spriječiti uvođenje tog koncepta u njen vrtić.
"Općenito govoreći, smetalo mi je to što uopće postoji pojam seksualnog odgoja, jer za mene pojmovi seksualnost i
djetinjstvo ne idu zajedno. Oni su međusobno isključivi."
Majka iz Donje Saske, s druge strane, žali što odmah nije protestovala protiv toga.
"Zapravo, ljuta sam na sebe što nisam odmah progovorila na tom roditeljskom sastanku i rekla: Ne, to ne želim za svoje dijete!"
Savjetovao bih svima da mnogo pažljivije razmotre koncept vrtića u koji šaljem svoje dijete,
kako bi bili sigurni da je o njemu dobro brinuto.
A kada se pojavi takav seksualizirani obrazovni koncept, savjetovao bih svima da kažu NE.
A ako vrtić ne prekine s ovim, zaista bih ti savjetovao da izvedeš dijete odatle i pošalješ ga negdje drugdje!
Jer vjerujem – i to vidim na svom sinu nakon toliko godina – da nije zaboravio.
I ne znam koliko bi mogao patiti zbog prvog seksualnog iskustva kad uđe u pubertet.
Još ne mogu reći.
"Ako se zamisli da se ovo redovno i normalno dešava tokom puberteta, onda bi se također moralo moći
dokazati zašto je, pod određenim pretpostavkama, prekasno i možda čak potiče nepovoljne razvojne procese."
Ali za to nema dokaza.
Pa zašto bih u djetinjstvu poticao seksualne impulse ako djeca to ne trebaju za zdrav razvoj?
Dakle, ako to nedostaje, još niko nije dokazao da će se djeca razvijati abnormalno ili upadljivo.
Međutim, primijetili smo porast seksualnih napada otkako su takve metode postale uobičajene, i ta je korelacija očigledna.
Ali ne mogu dokazati suprotno od ovoga.
"Zaključak: Ovi koncepti zaista pružaju smjernice o tome kako izvršiti napade i promovisati
istinsku seksualizaciju – od vrlo rane dobi."
"Osim toga, osnovna je odgovornost roditelja da educiraju svoju djecu o ovim pitanjima i
odgovore na sva pitanja koja mogu imati u tom uzrastu."
Nije u fokusu dječije pažnje stalno razmišljati o seksualnosti bez da ih se pita.
"Da, i također se radi o tome da roditelji budu zaista oprezni."
Roditelji zaista moraju pratiti ovo i da im to bude demonstrirano.
"Ovi koncepti seksualnog obrazovanja za centre za dnevni boravak moraju biti ukinuti."
To nema mjesta u vrtiću. Djeca to ne trebaju.
Djeca trebaju povezivanje, a ne seksualno obrazovanje. Ovo je ludilo!
I vi se uključite.
Podijelite ovaj film, informišite svoje prijatelje i porodicu, distribuirajte informativni materijal.
Pokazite drugima šta se dešava.
Jer je to pogrešan put od kojeg se naše društvo ne može dovoljno brzo odmaknuti.
I na kraju, sve je na nama, roditeljima.
Mi smo posljednji bastion protiv seksualizacije i woke napada na našu djecu na adresi: "Vrtić mjesto zločina"
(Woke napad na našu djecu) Filmski projekat "Demo für alle" (Demo for All).
Ako želite podržati naš rad, bili bismo vam zahvalni na donaciji.
I ne zaboravite da se pretplatite na naš kanal i newsletter.