[Sexuálních útoků na děti v zařízeních denní péče o děti přibývá.
To byl titulek deníku Bild v prosinci 2024: Registrované útoky v Severním Porýní-Vestfálsku:
Nové šokující údaje o násilí v mateřských školách:
Téměř 2000 útoků ++ Sexuální útoky se více než zdvojnásobily
NW Nachrichten 13. září letošního roku informoval: Výrazně více násilí v mateřských školách v
Severním Porýní-Vestfálsku - napadení a sexuální útoky.
Od roku 2022 se počet hlášených případů více než zdvojnásobil.
V Severním Porýní-Vestfálsku se počet případů sexuálního násilí páchaného na dětech téměř ztrojnásobil.
13.09.2025] To jsou jen dva reprezentativní titulky ze spolkové země Severní Porýní-Vestfálsko.
Tento nebezpečný vývoj není náhodný:
Od srpna 2024 je každé středisko denní péče o děti povinno předložit tzv. "koncepci ochrany před násilím".
Mnohá zařízení v této souvislosti integrují také koncepty sexuální výchovy.
"Místnosti pro zkoumání těla", "útulné koutky" a podobně nejsou ničím neobvyklým.
Trendy prodávané jako výchovně hodnotné vycházejí ze standardů WHO pro sexuální výchovu v Evropě.
Obsah těchto norem je velmi znepokojivý.
Pro děti od 0 do 4 let doporučujeme: "Potěšení a touha dotýkat se vlastního těla, masturbace v raném dětství" nebo "Příjemné
zážitky, tělesná blízkost jako součást lidského života".
- spojené s osvojováním sexuálních dovedností prostřednictvím tzv. "her na lékaře".
4 až 6leté děti by měly "mluvit o sexuálních tématech"!
O tom se tu a tam mluvilo i ve veřejných médiích, aniž by se však ukázalo, že za tím stojí
velmi problematická agenda pedofilní infiltrace.
Francouzský sociolog Thibault Kerlirzin z organizace na ochranu dětí "Mamans Louves" zkoumal zdroje vědeckých
doporučení norem WHO a narazil na autory z lobbistických skupin, které otevřeně vystupují proti pedofilii.
Jsou mezi nimi lidé, kteří publikovali v pedofilních časopisech a jsou v tomto prostředí hluboce zakořeněni.
Vzdělávací brožura "Die schleichende Pädophilisierung" organizace na ochranu dětí Demo für alle uvádí:
"Sexualizované děti jsou pro pedofily eldorádem.
Sexualizace však nečíhá jen na temných stránkách internetu, ale také ve zdánlivě
chráněných prostorách, jako jsou školy a školky."
"Tatort Kita" je výzvou všem rodičům, pedagogům, pracovníkům úřadů pro mládež a ostatním složkám justice, aby
zastavili toto státem podporované ohrožování blaha dětí.
Pro ochranu našich dětí: šiřte informace o tomto důležitém programu!
Především děkujeme DemoFürAlle!
PŘÍVĚS
"Takže pojem sexuální výchova nebyl nikdy zmíněn."
To jsou znepokojivé zprávy.
"Tento: "Státní úřad péče o mládež zastavil plánovaný prostor pro zkoumání těla v denním centru"
A je jich stále více.
"To mě přimělo přemýšlet, jestli je ten koncept tak dobrý."
Co se děje v našich školkách?
"Lidé jsou od počátku sexuální bytosti."
"Hry na doktora jsou součástí normálního vývoje dítěte. Bez ohledu na to, zda se jim dotek nebo hra líbí, nebo ne."
V tomto filmu ukážeme, jak vlivné organizace ovládl velmi problematický proud v sexuální výchově.
"Je tu ta nechvalně známá matrice."
"Ukázala věci, které by měli vědět všichni rodiče a političtí představitelé."
Jejich cíl: Nový rozměr sexualizace dětí.
Co to ale dělá s těmi nejmenšími dětmi?
"V těchto útulných zákoutích se pak děje spousta věcí, o kterých se nám nezdá ani v
nočních můrách, věcí, které děti dělají společně."
"To už je zneužití."
"Ano!"
"Vlastně jsem na sebe naštvaná, že jsem na tom rodičovském večeru hned nezakřičela a neřekla: 'Ne, to pro své dítě nechci'."
Věci, které jsou ve skutečnosti spíše záležitostí státních zastupitelství a úřadů péče o
mládež, se mají stát normou v denních centrech.
Centrum denní péče o děti na místě činu. Probuzený útok na naše děti.
Je to trend, který trvá již několik desetiletí: sexualizace západních společností.
Stále více, rychleji a rychleji, stále rebelštější a stále častěji zaměřené na děti.
Dnes měla ve veřejné knihovně v Bargteheide předčítat dětem: "Dragqueen Veuve Noire".
"Ale samozřejmě je to také známka toho, jak důležitá je tato forma vzdělávací práce, kterou děláme.
Protože jen tehdy, když budeme opravdu aktivně chodit do školek, škol a odborných
učilišť, se nám podaří lidi skutečně vzdělávat."
Jasné? Čím?
"V červnu se chce připojit k drag kingovi Ericu Bigclitovi..."
Mnichov, podobné obrázky, stejný předmět:
"... uspořádat čtení pro děti od 4 let."
Trend stále dřívější sexualizace není německým fenoménem.
Torrevieja, Španělsko: Malé děti v kostýmech prostitutek tančí na průvodu homosexuálů.
Pedofilie na ulici.
Patří vůbec děti na průvody homosexuálů?
V polské Vratislavi už zřejmě ano.
V Londýně má nyní průvod Pride vlastní rodinnou a dětskou zónu.
Britské vzdělávací nakladatelství "twinkl" tak romantizuje duhovou agendu ("rovná práva pro všechny").
To vyvolalo v USA rozruch:
"Dostaneme vaše děti," skandovali účastníci průvodu homosexuálů v New Yorku.
Bylo to jen nedorozumění, uklidňovali iniciátoři.
Slogan byl vytržen z kontextu.
Opravdu?
Frankfurt nad Mohanem, červenec 2025:
Je to "Christopher Street Day", nebo spíše "Days".
To, co začalo jako průvod homosexuálů, je dnes čtyřdenní událostí na břehu řeky Mohan a děti jsou zde také výslovně vítány.
Takzvaná Míle CSD se propaguje vlastní oblastí pro mládež a rodinu.
"Ideální pro děti, aby se kreativně vyřádily," říkají organizátoři.
"Konečně místo pro naše malé hosty," píší na Instagramu.
Ergo: kolotoče a skákací hrady vedle stánků s fetišem.
Duhoví jednorožci se setkávají s duhovou ideologií.
Homosexuálové v kožených oblečcích vedle malých dětí - jako samozřejmost na akci, která
se zaměřuje na totální sexualizaci dospělých.
Neexistuje žádná kritika, všichni se přidávají.
Ale zatímco jen někteří rodiče tam berou své děti dobrovolně, jsou jiná místa, kam musí své děti brát všichni rodiče.
Sexualita je již na denním pořádku v mnoha školách.
To ale není všechno.
Nyní se začíná používat i ve střediscích denní péče o děti.
Co to dělá s dětmi?
Jaká nebezpečí hrozí a jaké jsou zájmy rodičů?
Pro tento film jsme strávili několik měsíců výzkumem, setkali jsme se s odborníky,
analyzovali sítě a narazili na znepokojivé informace.
Zde uvádíme výsledek.
Věci, které by měli vědět všichni rodiče - a také všichni politici.
"Tato raná sexualizace dětí, a to již v mateřských školách, je problém, který se zjevně týká stále více rodičů."
"Ano, to je naprosto šílené.
Informují o tom nejrůznější noviny.
Tento: Státní úřad pro péči o mládež zastavuje plánovanou místnost pro zkoumání těla ve středisku denní péče.
To bylo v Hannoveru.
U nás v Braunschweigu to máme: hry na doktory v mateřské škole.
Máte zde: Centrum denní péče myslí na prostor pro sexuální hry.
In Kerpen: Masturbace a hry na lékaře.
Tak je to všude, a dokonce i v katolických školkách.
Katolická školka ruší skandální akce na lékařské hry - v Kolíně nad Rýnem.
A Švýcarsko to má také: místnosti pro hru na lékaře jsou ve švýcarských školkách běžné.
"To je také zkušenost, kterou máme s "Initiative Elternaktion".
Stále častěji dostáváme dopisy od nespokojených rodičů, kteří nám sdělují, že se tento typ
sexuální výchovy ve školkách vymyká kontrole.
Od: ukazují se knihy - až po: útoky se odehrávají mezi vrstevníky nebo dětmi.
Je toho hodně, co mě napadá a co je opravdu velmi, velmi znepokojivé."
Je to znepokojující zpráva.
To vše je pro postižené nesmírně stresující, nesmírně osobní , a proto o tom málokdo chce mluvit na kameru .
Kerstin Kramerová má domluvenou schůzku s několika rodiči, kteří souhlasili, že to udělají.
Na jejich žádost nezveřejňujeme místo pobytu ani totožnost dotčených osob.
Právě tolik nás naše cesta zavede do malého městečka kdesi v Bavorsku.
A příběh začíná zcela neokázale rozhovorem dvou matek v mateřské škole.
"A vyprávěla mi o svých synech, kteří se doma srdečně smáli naší dceři, nebo spíše tomu, co spolu zažili.
A synové říkali, že si naše dcera strčila prst do zadku, což doma dělají celý den."
Ale dcera dotyčné matky si to pamatuje úplně jinak.
"Pak jsem s ní o tom mluvil přímo. Co se stalo?
Je to, co mi řekla máma, vůbec pravda?
Ano, mami, to je pravda, ale vůbec to nebylo tak, jak ti řekla.
Vůbec to nebylo tak, že by mi kluci sundali kalhoty.
Promiňte, co je to?
A pak řekla, že ano, ti kluci jí sundali kalhoty, a to prý několikrát, ne jen jednou, že se to dělo pravidelně."
Ano, kontaktovali nás a já jsem s ní už předtím mluvila po telefonu a ona mi v rozhovoru také řekla, že její
dcera byla několikrát sexuálně napadena dvěma chlapci.
Mluvíme tu tedy o dětech.
Místo činu: Lesní školka s ekologickým zaměřením.
Na volném prostranství byla mimo jiné trubka, do které mohly děti lézt.
"Venku je roura, tunel, kde se můžeš také schovat."
Co není zvenčí vidět.
"Když se nedíváš přímo dovnitř."
Zde zřejmě došlo k útokům.
Ano, a později vyšlo najevo, že ji chlapci nutili, aby si před nimi sundala kalhoty a strkala si věci do zadku.
Chlapci jí možná také strkali prsty do zadku.
Co přesně se stalo, není vzhledem k věku dětí jasné.
Je však jasné, že se něco stalo, a to něco vážného.
"Ve skutečnosti měla naše dcera v té době zranění v oblasti genitálií.
A já jsem jí to vlastně šla ukázat k dětské lékařce: Co to je? Co mám dělat? Jak to vypadá?
Podívala se na něj, všimla si ho, nedokázala nic říct.
A také mi řekla, že pokud dítě nic nepřijde, nemám to sledovat, abych neprohlubovala trauma, pokud nějaké má."
O to pozoruhodnější je však reakce organizace na tento incident.
"Stejně je to všechno jen příběh mé dcery.
A pokud mají nějaké otázky týkající se sexuality, vysvětlíme jim je.
Což mě také přivedlo k zamyšlení, protože jako máma - nebo táta - si to chceme udělat sami a ne nutně dostat od instituce.
A také jsem jim řekl, že bych rád viděl koncept ochrany.
Ano, ano, máme ho - musíme ho mít také.
Nikdy mi však nebyl dán.
Nechtěli, abych se tam díval."
A později to vyšlo najevo, když se matka snažila promluvit s vedením školky.
A vše se přesunulo na dítě.
Podle tohoto principu je vše ve vaší hlavě.
Později vyšlo najevo, že totéž zažilo i jiné dítě - se stejnými chlapci.
"A máme štěstí, že jsme to zjistili relativně brzy, protože jsme mohli okamžitě reagovat.
Říkám my, ale ty jsi reagoval, ano, zvládl jsi to.
Mohli jsme okamžitě jednat a chránit naše dítě.
V této druhé rodině to zjistili velmi pozdě."
Dcera nyní chodí do jiné školky.
Zda dítě z těchto událostí utrpělo trauma, se ukáže až v daleké budoucnosti.
Jedno je jisté: jakkoli je obtížné detailně rekonstruovat, co se v takových "plyšových jeskyních" v
mateřských centrech skutečně děje, následky mohou být vážné.
A to i bez hraní si na doktora nebo něčeho podobného.
"Nebyla zde také žádná průzkumná místnost v pravém slova smyslu.
Děti prostě zůstaly samy."
Ale přesně o to jde.
Právě to je součástí koncepce sexuální výchovy v mateřských školách.
Je přijatelné, aby se děti navzájem bez dozoru zkoumaly, dotýkaly se svých genitálií a strkaly si věci do otvorů.
Nikdo si toho nevšimne.
A děti jsou také ve věku, kdy o tom nemusí nutně otevřeně komunikovat.
"Ano, je to náhoda?
Co na to říkají odborníci, kteří se zabývají dětskou psychologií a zneužíváním?
Máme zajímavý kontakt v Neubrandenburgu. Jedná se o manželský pár.
Oba jsou psychoterapeuti pro děti a dospívající a uvidíme, co nám k tomu řeknou."
Takže jedeme znovu na turné. Tentokrát do Neubrandenburgu.
Anja a Roman Göbekeovi nás vítají ve své ordinaci.
Obvykle se zde starají o své pacienty.
Psychoterapeut a behaviorální terapeut pomáhají dětem a mladým lidem překonat například trauma nebo úzkostné poruchy.
"Tak toto je místnost, kde probíhá behaviorální terapie."
Předtím Roman Göbeke několik let pracoval ve školkách.
Profesně se vždy staral o blaho dětí.
"Rodiče k tomu samozřejmě patří.
Ty jsou již v žádosti zohledněny a jsou zde tyto referenční hodiny.
To znamená, že potřebujeme prostor pro děti a rodiče."
Ale ti nejmladší jsou v centru dění.
To platí i pro oblast práce Anji Göbeke.
"Toto je prostor pro hlubinnou psychologii a terapii hrou.
Je o něco větší než druhý pokoj, protože i tady potřebuji dostatek hraček."
Stručně řečeno: oba znáte děti a jejich psychiku.
Pravidelně také ošetřují oběti zneužívání.
Zajímá nás, co říkají Anja a Roman Göbekeovi na trend stále dřívější sexualizace.
"Myslím, že sexualita je něco, co by mělo být integrováno do dospělé emocionality a zralé vztahové aktivity.
O této problematice tedy nelze uvažovat izolovaně, ale měla by být skutečně integrována.
A také by mělo platit, že děti již mají definitivně určené pohlaví.
Ano, takže nejdříve někdy v pubertě.
Stále tedy hledáte svou identitu, včetně té genderové.
A to ještě předtím, než dojde k jakékoli sexuální aktivitě.
Cokoli jiného by bylo předčasné, protože děti by byly zahlceny.
A protože sexualita by pak byla v tomto rámci něčím izolovaným a dosud neintegrovaným."
"Vždycky jsem zažíval a pozoroval, jak se děti zajímají o to, že existují dva druhy lidí.
To je však omezeno na pozorování a vnímání: Jsou lidé, kteří vypadají jinak a mají jiné pohlaví než já.
A tím je vlastně nastaven horizont dětské zvědavosti."
"Kdy se podle vás začíná u dětí rozvíjet pocit studu?
A co se stane, když je narušena, zahanbena nebo potlačena?
"Na jedné straně mohu velmi jasně pozorovat chování dětí, když jdou na toaletu.
Děti se pravidelně dožadují uzamykatelných toalet.
Jinými slovy, mají přirozenou potřebu se odlišit.
Takže vidím, že už v tomto věku - školkový věk obvykle začíná ve třech letech - je velmi zřetelně přítomen pocit
studu a potřeba vymezit se, vnímat hranice těla jako bezpečné."
"Je to také tak, že když si dítě vytvoří dobrou vazbu, rozlišuje mezi cizími a známými lidmi.
To je známka dobrého pouta.
A pak se dítě v určitém věku, kolem 8 měsíců, stává také cizincem.
To je dobré znamení, protože ukazuje, že dokáže rozlišovat mezi cizími a známými lidmi.
A samozřejmě, pokud dítě dokáže rozlišit, nemusí se chtít nechat dotýkat cizími nebo neznámými lidmi.
Chce si udržovat určitý odstup a rozhodně si nepřeje, aby se ho někdo dotýkal v intimních partiích.
Ano, to je něco, co by dítě odmítlo, obvykle pokud dokončilo zdravý vývoj.
A například poruchy attachmentu se vyznačují tím, že děti toho nejsou schopny.
Nedokážou tedy rozlišovat mezi cizími a známými lidmi a prakticky by se chovali způsobem "snížené vzdálenosti"."
"A navázat kontakt s náhodnými lidmi."
"Kontakt nebo dokonce chození s náhodnými lidmi a možná neprojevování tohoto strachu je známkou
neúspěšného vývoje a toho, že se nevytvořilo zdravé pouto."
"To je samozřejmě v naprostém rozporu s tím, co se v těchto sexuálních koncepcích vždy tvrdí.
Důraz je vždy kladen na tzv. vzdělávání.
Ale nikdy se nemluví o závazcích."
"Je také vhodné, aby se k tomu vyjadřovali stále stejní odborníci.
Jsou to například Uwe Sielert, Jörg Maiwald a Stefan Timmermanns. O ostatních není moc slyšet."
"Ale je tu dost jiných hlasů.
Například profesor Christian Schubert, který je lékařem a psychologem v univerzitní nemocnici v Innsbrucku."
"Naše další zastávka: Innsbruck v Rakousku.
Setkáváme se zde s vědcem, univerzitním profesorem a psychologem, který je zároveň kritikem různých - podle
jeho názoru nežádoucích - směrů vývoje moderní medicíny.
Jeho základní tezí je holistický pohled na tělo, mysl a duši, který prosazuje i v této knize literatury faktu.
Nejprve chceme vědět: "Považoval by na začátku své kariéry tento vývoj, který je nyní patrný v mateřských školách, za možný?"
"Ano, ale napadlo by vás, že budeme mluvit o útulných jeskyních a místnostech pro sebepoznávání ve školkách?
Kde by tedy děti měly objevit svou sexuální touhu?"
"Ne, rozhodně ne!
Takže alespoň ne objevit jejich sexuální touhu, to je na hony vzdálené tomu, co bych si dokázal představit."
"Mám zde citát profesora Jörga Maiwalda, který je čestným profesorem pro práva dětí a
jejich ochranu a píše v novinách "Kindheit":
Představa, že děti mohou vyrůstat nezatížené sexuálními pocity, myšlenkami a činy, je nerealistická
fikce, která jim neprospívá a může jim dokonce uškodit."
"Ano, mám k tomu jasný postoj.
Předpokládám, že jsem psychoanalyticky ovlivněná, to je třeba říci - jsem psychodynamický psychoterapeut, lékařský
psychoterapeut - který je samozřejmě také zcela otevřený psychoanalytickým úvahám o psychosexuálním vývoji dítěte.
Samozřejmě, že se něco vyvíjí, o tom není pochyb.
Ale pro mě jsou prostě jiné aspekty, které jsou v centru pozornosti, pokud jde o vývoj dítěte.
Jde o vazbu, o bezpečné připoutání, o zdravý, teplý a bezpečný domov.
To je na prvním místě, to je základ, který dítě potřebuje, který potřebuje každý člověk,
a to je to, co očekávám od zdravého vývoje.
Jsem jasným kritikem této sexualizační ofenzívy, která je prováděna.
Kde se předpokládá, že v dětech je sexuální energie - velmi brzy po narození.
A abyste se už v raném stádiu postarali o to, že se tato sexuální energie bude moci odpovídajícím způsobem rozvíjet."
"Sexuální energie je jedním z těch klíčových narativů, které se v rámci sexualizační ofenzívy už po desetiletí šíří vesnicí."
"Ano, to je pravda, také jsem si toho všimla, když se jednalo o Uweho Sielerta, "papeže sexuální výchovy".
Ve svém "Úvodu do sexuální výchovy" také hovoří o libidu jako o životní energii, která poskytuje sílu proti frustraci.
Nebo v přednášce Stefana Timmermannse z roku 2013.
Mluví také o sexuální životní energii, kterou by děti již měly mít."
"Lidé jsou od počátku sexuální bytosti.
Sexuální výchova má na děti pozitivní vliv, protože sexualita je životní energií."
"Doktor Stefan Timmermanns, jeden z nejznámějších představitelů tohoto odvětví sexuální výchovy.
Jeho prezentace před více než deseti lety se zdá být předlohou pro to, co si dnes nachází
cestu do stále většího počtu mateřských škol.
Na tomto panelu Timmermans uvedl argumenty ve prospěch tzv. sexuální výchovy.
Například: "Objevování vlastních hranic jako základ pro respektování ostatních".
Neznamená to ale, že musíte tyto hranice záměrně překročit, abyste je objevili?
Poslouchejte a žasněte!
Zkoumání sebe sama a druhých je pro děti důležitou vzdělávací zkušeností a děti se jí dnes častěji věnují ve školce než doma.
Statisticky je doma maximálně jeden další sourozenec a je to takové to balancování nebo zkoušení hranic, přijímání
hranic - nechci, aby se mě někdo dotýkal, tohle se mi nelíbí nebo tohle se mi líbí, myslím, že je to hezké.
Mohou se to lépe naučit ve větší skupině dětí, než když mají doma jen jednoho bratra, a to stále stejného.
Zkrátka, protože rodiče by nedovolili svým dětem, aby zkoumaly pubické hranice svých sourozenců, má se to dít ve školkách.
To vše na podporu údajné sexuální energie.
Pokud je sexuální vývoj dítěte doprovázen a podporován, prospívá to rozvoji jeho osobnosti, například
utváření jeho vlastní individuální genderové identity.
Je to ale pro vývoj malých dětí opravdu nezbytné?
No, já to v pravém slova smyslu nepovažuji za nutné.
Proto je pro mě zásadně sporné upozorňovat děti na oblast genitálií.
Protože mají tolik příležitostí, jak získat potěšení. A proč bych to měl erotizovat?
V tomto vývojovém věku to tedy nemá smysl, protože to není ani produktivní.
Nemám pro to žádný neurobiologický ekvivalent.
Nemám žádný hormonální ani endokrinní vývoj, který by tomu odpovídal.
A tak nemám intrapsychický rámec, v němž bych mohl integrovat sexualitu ve smyslu získání potěšení.
A tak je zřejmé, že tato sexualizace je pro dětskou psychiku příliš.
Nemyslím si, že je to pro vývoj nutné.
Když se podíváte na psychoanalýzu, dítě, miminko, kojenec je na začátku v orální fázi.
Pak vstoupí, dítě vstoupí do anální fáze.
Jde o výchovu k čistotě a tak dále, spadá do ní fáze vzdoru a tak dále.
A genitální fáze přichází až na samém konci, u dospívajících.
A mezi nimi je ještě fáze zpoždění.
A všichni určitě vědí, že v latentní fázi si holky a kluci vždycky říkají: "vy kluci", "vy holky".
V tomto věku nemají absolutně žádný zájem o sexuální kontakt, naopak.
Ve skutečnosti se tomu brání poměrně silně.
Dívky by raději byly mezi dívkami a chlapci mezi chlapci, ano.
Věřím tedy, že existuje organický vývoj lidské bytosti.
A myslím, že určitý druh sexuality v raném věku skutečně existuje, ale je na hony vzdálen
tomu, jak se na sexualitu díváme v dospělosti.
Jinými slovy, velmi, velmi kriticky bych se díval na to, jak dospělí posuzují sexualitu dětí.
Tam to pro mě začíná.
Ale přesně to se děje.
Stále více sexualizovaná společnost dospělých promítá svůj pohled na chování malých dětí.
To byl i případ Timmermanse v jeho přednášce z roku 2013:
Protože sexualita je životní energie, životní energie, životní energie.
Tehdy začal i náš příběh.
Od roku 2014 jsme vyšli do ulic proti vzdělávacím plánům, které zaváděly sexualizaci, zejména ve školách.
V roce 2016 vedl Junge Freiheit na okraj našeho sympozia ve Stuttgartu rozhovor se sexuologem Jakobem
Pastöterem, tehdejším a současným prezidentem Německé společnosti pro sociálněvědní sexuální výzkum.
Už tehdy si tam stěžoval:
Na jedné straně se DGSS (Německá společnost pro řečovou výchovu) již asi 15 let staví proti obsahu toho,
co nazývám "státem podporovanou sexuální výchovou".
Souvisí to s tím, že už asi 15 let, možná i déle, je jasné, že ti, kdo se zabývají sexuální výchovou a na jedné straně dostávají
finanční prostředky od státu, ale na druhé straně také státem distribuované publikace, mají
na sexuální výchovu velmi jednostranný pohled.
Výsledek vypadá například takto:
"Sina und Tim spielen Doktor", vydává Zartbitter e.V., sponzoruje město Kolín nad Rýnem
a spolková země Severní Porýní-Vestfálsko.
Jedna z mnoha organizací, které podporují sexualizaci ve střediscích denní péče.
Mám mnohem větší náladu hrát si na doktora.
Ale ne.
Doktore, no tak, Time, můžeš být máma a mít dítě taky.
No, tak tedy doktor.
Hry na lékaře jsou součástí normálního vývoje dětí.
Dokonce i velmi mladé dívky a chlapci si prohlížejí své genitálie se zvědavostí a nestranností přiměřenou jejich věku.
Rádi se jich dotýkají, třou je a vyměňují si něžné doteky s ostatními dětmi.
Změřte si teplotu.
Hry na lékaře jsou součástí normálního vývoje dítěte.
Ať už se jim dotek nebo hra líbí, nebo ne.
Vzájemné zkoumání, radost z nahoty, potěšení z předvádění se před ostatními.
Ale také dětská masturbace, která často vede k nejistotě u dospělých.
Je to o lásce a pocitech a mazlení a líbání a přítelkyních a hrách na doktory a o tom, jak můžeme uklidnit rozrušené rodiny.
A to není všechno.
Stopa této agendy nás vede ještě dál, až na nejvyšší úroveň.
Přesně to říkají standardy WHO pro sexuální výchovu v Evropě.
Ano, existuje ta nechvalně známá matice a u dětí od nuly do čtyř let se v ní pod heslem poznání, potěšení a touha dotýkat
se vlastního těla píše: "Děti se mohou dotýkat vlastního těla.
Masturbace v raném dětství neboli příjemné prožívání tělesné blízkosti jako součást lidského života.
V případě kompetencí je kladen důraz na vyjádření vlastních potřeb, přání a hranic, například ve hře na lékaře.
Čtyřleté až šestileté děti se pak mohou zabývat sexuálními tématy.
Měli by mluvit o sexuálních tématech.
Toto je politické jádro kampaně o sexualizaci, kterou vydala WHO v úzké spolupráci se
Spolkovým centrem pro zdravotní výchovu (BZgA).
Organizace, které se mnoha občanům mohou zdát seriózní, ale tato věková matice seriózní není.
Jako lékař mohu jasně říci, že mám problém s diagnostickými systémy, které se na každého valí bez
bližšího pohledu, se schematizací, se šablonami, s pravidly.
Jako by všichni byli stejní.
Jako by existovala určitá schémata, věkové struktury. Zmínil jste matrici WHO.
Jinými slovy, kde se takříkajíc řeší určité věkové skupiny.
Od té doby je dobré, že už to děláte.
Ne, tato bytost je velmi individuální, velmi složitá, žije ve velmi specifickém psychosociálním kontextu a v určitém okamžiku,
pokud se na ni budete dívat dostatečně citlivě a budete jí věnovat pozornost, bude klást
otázky v souladu se svým organickým vývojem.
A stejně tak dlouho čekám s dítětem a nic nevymyslím a nevnucuji mu to.
Ale přesně to se tady děje.
Vnucování velmi pochybné šablony bez jakýchkoli vědeckých důkazů celému kontinentu.
A to se netýká jen Německa , ale celé Evropy.
Ve Francii existuje organizace "Mamans Louves", která se také zabývala normami WHO a nechala
vypracovat studii, která ukázala velkolepé výsledky.
Naše sousední země Francie si také uvědomuje problém sexualizace ve stále mladším věku.
I tam je hnacím motorem progresivní síly.
Regine Schäferová připravila videorozhovor s Christelle Cometovou, členkou organizace Mamans Louves.
Intenzivně jste pracovali na normách WHO pro Evropu.
Vzhledem ke zneužívání, které jsme zaznamenali na národní úrovni, jsme chtěli vědět, na základě jaké
takzvané odborné literatury se má v našich školách zavádět?
Výsledkem je tato šedesátistránková studie publikovaná v roce 2024.
Upozornila na věci, které by měli vědět všichni rodiče a političtí představitelé, alespoň
ti, pro které je blaho dětí nejvyšší prioritou.
A o to nám jde především: o respektování nejlepšího zájmu dítěte a rodičovských práv.
Autor studie Thibault Kerlirzin vysvětluje, o co přesně jde.
Vyšlo najevo, že normy WHO vytvořila skupina odborníků, kteří byli velmi zaujatí.
Je to proto, že prakticky všichni tito odborníci patří do struktur, které jsou součástí
odnože mezinárodní Federace pro rodičovství rostlin.
Zdá se tedy, že jsou spíše aktivisty než vědci.
A vyvstává otázka proč.
Kdo má na tomto vývoji zájem?
Thibault narazil na znepokojivou část odpovědi v bibliografii norem WHO.
Bibliografie má několik příloh a už v příloze A jsem našel 3 zastánce pedokriminality.
Ústřední a zároveň slabé místo dokumentu však lze nalézt ve vědecké literatuře o psychosexuálním vývoji dětí.
Mezi zhruba 50 odkazy jsem našel 15, které jsou buď zastánci, nebo podporovateli předčasné
sexuální výchovy, nebo dokonce pedokriminality.
Uvidíte, že mezi nimi jsou i lidé, kteří patří k lobbistickým skupinám, jež se otevřeně staví proti pedofilii.
Říká se tomu mezigenerační vztahy.
Jsou mezi nimi lidé, kteří publikovali v otevřeně pedofilních časopisech.
Spojení jsou zobrazena v této animaci na webových stránkách společnosti "Mamans Louves".
Thibault rozdělil odborníky WHO do tří skupin:
Zelená barva je bez námitek, žlutá barva je sporná, červená barva je pro ty kruhy, které jednoznačně podporují velmi
raný sexuální styk mezi dětmi nebo dokonce pedokriminalitu.
Německý odkaz na pedokriminální kruhy - Gunter Schmidt.
Spolupracoval například s jistým Volkmarem Siguschem.
A Sigusch tvrdil, že dětská sexualita není jen potěšením, ale nutností.
Pracoval pro časopis "Archives of Sexual Behavior", který existuje dodnes a který založil Richard Green.
Richard Green byl zastáncem pedofilie a přítelem Thomase O'Carrolla.
Ten byl zase zakladatelem a předsedou organizace s názvem "Pedofilní informační burza" - výměnné platformy pro pedofily.
Tato skupina byla velmi kontroverzní a požadovala legalizaci sexuálního styku mezi dospělými a dětmi.
Jak pedofilové infiltrovali levici a zmocnili se boje za občanská práva, informoval v roce 2014 deník
Guardian o činnosti Pedofilní informační burzy v 70. letech.
Snahy o legalizaci pedofilie se objevily i v německé levici, zejména v hnutí roku 1968.
nebo německá studijní a pracovní skupina "Pedofilie", v jejíž správní radě krátce působil Helmut Kentler.
Ten je zase považován za zakladatele právě tohoto odvětví sexuální výchovy.
Jeho pedofilním aktivitám jsme se podrobně věnovali v našem dokumentu "KentlerGate".
V Německu po Kentlerovi následovali Uwe Sielert, Volker Siegusch a Gunter Schmidt.
Ten například počátkem 90. let napsal v předmluvě ke knize "Mužská mezigenerační intimita":
"Existují úspěšné pedofilní vztahy, které dítěti pomáhají a podporují ho."
Dodal: "Hrozba, že všechny pedofilní činy budou trestné, je nespravedlivá a měla by být zrušena,
protože jde o diskriminaci a pronásledování menšiny."
Stejně jasně se vyjádřil Ernst Bornemann ve své knize "Das Geschlechtsleben des Kindes", kde tvrdí:
"Pedosexuální, nenásilné sexuální jednání nemusí mít nutně negativní důsledky pro dítě."
Uvádí se také v normách WHO jako reference ke své knize:
"Dětské tváře zralosti", v němž se zabýval údajnou sexualitou dětí mladších osmi let.
Základním tvrzením knihy je: "že lidé jsou sexuálními bytostmi od okamžiku početí.
To se u dětí projevuje mnoha způsoby - ve hře, bohaté fantazii, potřebě dotyků a masturbaci.
Právě to se stává základem stále většího počtu konceptů denních center prostřednictvím BZGA a WHO.
Ernst Bornemann a Gunter Schmidt - dva z několika příkladů, které ukazují, že normy WHO jsou nejen založeny na
velmi jednostranném pohledu odborníků, ale někdy jsou také hluboce zakořeněny v pedofilním prostředí.
A to má být základem pro vzdělávání našich dětí?
Ano, takže tyto pedofilní pletky nás vlastně vůbec nepřekvapují, protože praotcem celé této
propagované sexuální výchovy byl Helmut Kentler.
A Helmut Kentler byl aktivistou za pedofilii a ve skutečnosti byl také zneuživatelem.
Následně byl odsouzen za zneužívání dětí a jeho žákem byl Uwe Silert.
Uwe Silert se svou prací v BZGA podílel na stanovení standardů WHO pro sexuální výchovu v Evropě.
Přesně tak, a to má zase přímý dopad na vzdělávací plány jednotlivých spolkových zemí v Německu.
Téměř všechny spolkové země s výjimkou Brém mají tzv. vzdělávací plán - orientační plán, který přímo určuje, jak má
sexuální výchova ve školkách probíhat a co má obsahovat.
A berlínský vzdělávací plán obsahuje právě tyto věci, které pak najdeme v koncepcích sexuální výchovy:
"O něco později jsou objeveny a intenzivně zkoumány vaše vlastní genitálie."
"Sexuální zvědavost je stejně důležitou součástí zdravého duševního a tělesného vývoje
jako potěšení z vlastního těla," říká Berlin.
V Severním Porýní-Vestfálsku to znamená:
"Výměna něhy, vzájemné doteky, neformální a zvědavé zkoumání těla jsou nezbytné pro budování
identity ega a uvědomění si vlastního pohlaví.
Obvykle se tak děje hravým, intuitivním a nesamozřejmým způsobem. Děti ze školky!
Tolik k teorii. Co však takové pojmy znamenají v praxi pro ty, kterých se týkají?
Dvě matky, které si přejí zůstat v anonymitě, nám vyprávějí, jak se to všechno dostalo do jejich školky.
1. případ se odehrává v zařízení, které provozuje organizace Volkssolidarität v Sasku-Anhaltsku.
O koncepci sexuální výchovy z alternativních médií slyším poprvé.
Spíš šlo o to, že takové pojmy existují hluboko na jihu Německa a já jsem byl vlastně překvapený nebo
šokovaný, že něco takového existuje, a vždycky jsem si říkal:
Aha, k nám - do téhle vesnické školky - takže k tomu nikdy nedojde nebo to nedojde tak daleko.
Ale zdaleka ne. Jednoho dne jsou na rodičovském večeru oznámeny nové koncepce školky - aniž by byly vysvětleny.
Další podrobnosti najdete na informační tabuli.
Někdy jsem byla na této informační tabuli a četla jsem o tomto konceptu sexuální výchovy
vedle konceptu pokojů nebo konceptu násilí.
Dozvěděl jsem se o tom a požádal jsem naši radu rodičů, aby se touto záležitostí zabývala.
A to také udělali.
A teprve tak se pozná obsah koncepce - tedy přesně to, co doporučuje WHO a BZGA.
A to vše mělo být zřejmě zavedeno tajně, bez účasti rodičů.
Takže pojem sexuální výchova nebyl nikdy zmíněn.
To jsem četl jen na této nástěnce - ve velmi malých závorkách.
Myslím, že tak důležité téma by si zasloužilo oběžník, nebo večer pro rodiče, nebo ano, třeba informační dopis nebo tak něco.
Protože to je důležitá věc.
Vždyť ve 2. případě byly věci přehlednější.
Děj se odehrává ve školce v Dolním Sasku.
Pravidelně jsme pořádali rodičovské večery a vždy jsme se seznámili s něčím novým.
A pak - ten večer - nám vedení školky a učitelé řekli, že existuje nová koncepce a že děti
musí být mnohem otevřenější ohledně své sexuality.
A proto bychom ve školce zřídili koutek, kde by děti mohly být samy - a kde je v podstatě dovoleno téměř vše.
Takže takzvané hry na lékaře - do nich byste příliš nezasahovali.
Děti by však měly vědět, kde jsou hranice.
Říkali, ano, můžeš tam být nahá, můžeš se dotýkat sama sebe a ano - můžeš zkoumat sama sebe a také ostatní -
takže jak chlapci, tak dívky - tak smíšené dohromady.
A ano, ale nějak jsem si myslela, že naše dítě vychováváme jinak.
Vůbec se to nezastaví.
Ale dopadlo to jinak.
Tak jsem ráno přišla - vzala jsem našeho nejmladšího syna do školky a pak se mě učitelka zeptala,
jestli bych mohla odpoledne přijít na kus řeči.
Došlo by k incidentu.
A odpoledne jsem si šel popovídat.
Seděla tam vedoucí školky a učitelka.
A co vám řekli o tom, co se stalo?
Ano, a pak řekli: Náš syn nedodržoval pravidla.
Pravděpodobně to nebylo v tomto konkrétním koutě, ale v koupelně.
Nepřijal by jiné dětské "ne" a dotkl by se ho.
A to bychom nechtěli.
A pak jsem byl zpočátku nějak úplně zmatený a říkal jsem si, jestli je to opravdu možné?
A pak jsem řekl, že si promluvím se synem.
No, nic mi o tom neřekl.
A pak jste o tom mluvila se svým synem?
Přesně tak.
Hned jsem ho vzal s sebou - už byl čas vyzvednutí.
Pak jsme si doma v klidu sedli a já se ho prostě zeptal: "Řekni mi, co se tam stalo?
A pak se nějak hodně zmenšil, podíval se pod sebe a řekl: Mami, já jsem nic neudělal.
Pak jsem mu také řekl, z čeho je obviněn.
Říká: "Ano, já vím, ale toho druhého dítěte jsem se nedotkl.
Nebylo tam vůbec nic.
Nyní to však bylo svědectví proti svědectví.
Můj syn se najednou stal pachatelem.
Prý se dotkl nějakého dítěte a to to nechtělo.
A to nějak zůstalo v místnosti - nedalo se to vyjasnit.
A to je zásadní problém.
Je to patrné i v případech podezření na zneužívání dospělými, jak popisuje tato reportáž Hessischer Rundfunk.
Podle obhájce obětí Ulricha Warnkeho z Bílého kruhu je riziko odhalení pedosexuálního
pachatele, který pracuje s malými dětmi, velmi nízké.
Je to proto, že v soudnictví je rozšířený předpoklad, že výpovědi dětí mladších 4 let nejsou u soudu platné.
Důvod: děti si nepamatují jako dospělí a jejich výpovědi mohou být sugestivně ovlivněny rodiči a dalšími dospělými.
Vzhledem k pedokrinologickým souvislostem, které prokázali odborníci WHO, je to více než jen podnět k zamyšlení.
Jejich svědectví tedy u soudu neplatí.
Problém je také v tom, že tam, kde dochází ke zneužívání dětí, je to nakonec svědectví proti svědectví.
Jedna matka to popsala velmi působivě.
Její syn je údajným pachatelem, v uvozovkách, a ona samozřejmě věří svému dítěti.
Takové pojmy zřejmě podporují i sexuální útoky mezi dětmi a nelze je ani objasnit.
A on si vzpomíná, i když je to už mnoho let, dodnes si na to vzpomíná a stydí se za
celou věc, i když tvrdí, že to vůbec neudělal.
Mohou být malé děti vůbec pachateli, nebo je zde tento termín zakázán?
Nejsou obě děti oběťmi špatných rámcových podmínek, za které jsou zodpovědní dospělí?
Dobře, svět se vytváří.
Děti jsou do něčeho uměle přenášeny a nuceny, kde končí v sexualitě, která je - podle mého názoru - umělá, tj. ne
organicky vypěstovaná, jak by to nakonec normálně probíhalo.
Jak jsem již řekl, na základě dobrého vztahu a zdravého vývoje se zdravá sexualita v určitém okamžiku organicky vyvine.
To je cesta.
Dochází zde k zásahům do lidského života, a to velmi brzy, což nemá nic společného se sexualitou v této podobě.
A pak se samozřejmě může stát, že se dostane do vývoje, který není zdravý a který nakonec nemusí být schopen přijmout hranice.
A pak se nemusí dobře vyvíjet ani stud, odpor a přirozený imunitní systém. A to samozřejmě otevírá dveře zneužívání.
Takže nakonec bych si dokázal představit, že to vlastně vede k přesnému opaku toho, co si myslí ti, kteří si teď myslí, že
musí podporovat sexualitu dětí v raném věku, aby se také mohli v raném věku odlišit, řekl bych, že je to přesně naopak.
A to je nyní dokonce statisticky zřejmé, přinejmenším v Severním Porýní-Vestfálsku.
Vyšlo najevo, že počet sexuálních útoků na děti ve školkách v posledních letech dramaticky vzrostl.
Současné policejní statistiky kriminality také ukazují enormní nárůst, zatímco například počty drobných
krádeží, které jsou typické spíše pro chování dětí, zůstávají v průběhu let víceméně stejné.
No, když děti zažijí takové útoky, musím předpokládat, že jsou emocionálně přetížené a v nejhorším případě traumatizované.
A pokud nyní známe tyto souvislosti z traumatologie, pak hovoříme o silné potřebě opakování, tj.
silné potřebě znovuprožívání spouštěcích událostí.
Musíte si to představit jako řetězovou reakci.
Pokud mám určitý počet dětí, které lze označit za postižené, a nedostává se jim terapeutické podpory nebo se toto trauma neřeší.
Tyto traumatizující zážitky pak předávají dalším dětem.
A to alespoň do jisté míry vysvětluje tento statistický vývoj.
To podporují i média.
Pokud si vzpomínáte, kdysi byl součástí večerního programu obsah, který se týkal sexuality.
Dnešní děti k nim však mají snadný přístup.
A pro děti není prakticky žádný problém sledovat takové scény ve filmech, počítačových hrách nebo čemkoli jiném.
A to je samozřejmě problematické, když pedagogické koncepce, které jdou stejnou cestou, a děti jsou
vlastně na každém kroku povzbuzovány k sexuálnímu chování.
To nemá nic společného se svobodnou vůlí dítěte.
Když to vidíte stále dokola v médiích, když to stále dokola slyšíte a také vám to říkají
například ve školce: "Proč se neprozkoumáte?
A pokud začnete být sexuálně aktivní, není to něco, o čem by dítě rozhodovalo samo. Rozhoduje se o tom za dítě.
Mělo by to tak být.
Tímto směrem se ubírá.
A pak mám tlak vrstevníků, kterému dítě těžko odolává.
A když tam pak posíláte i cizí lidi, kteří nakonec nemají nic společného s psychoneurotickým vývojem, s psychologií, s
psychoterapií, s psychodiagnostikou, tedy například tety z mateřských škol, které vůbec nejsou vyškoleny, aby
na to citlivě reagovaly, které děti se posílají do těchto mazlivých koutků, odkud vlastně přicházejí?
Co vlastně doma zažili?
Je možné, že jeden z nich, chlapec nebo dívka, byl doma v raném věku konfrontován se zvrácenou
sexualitou a mohl již mít zkušenosti se zneužíváním?
Dávám tedy vedle sebe dvě děti, které se již osobnostně vyvíjejí, které již mají první zkušenosti s konflikty a možná se
také vyvíjejí v konfliktní osobnost, tedy osobnost, která je snadněji zneužitelná. Další, která je snadněji zneužitelná.
A když se dva z nich sejdou - teď mluvím o moci, mluvím o napadení, pak se v těchto útulných zákoutích
děje spousta věcí, které by nás nenapadly ani v nočních můrách o tom, co si děti dělají.
Nicméně tyto koncepty jsou odůvodněny prevencí zneužívání všech věcí.
Sexuální výchova je samozřejmě také o tom , aby děti v nebezpečných situacích mohly vyhledat
pomoc, na někoho se obrátit a měly k tomu jazyk.
AWO, jeden z největších provozovatelů denních center v Německu, dokonce zveřejňuje svou verzi agendy WHO v
brožuře nazvané "Koncepce ochrany před sexuálním zneužíváním dětí a mládeže v zařízeních a službách".
A v něm čteme to, co je nám až příliš známé od Kentlera po Timmermanna . .
[A je jich čím dál víc.
Ano, například zde v konceptu denního centra z Dolního Saska se píše:
"Hry na zkoumání těla, často nazývané doktorské hry, jsou jednou z nejběžnějších a nejznámějších forem projevů dětské sexuality.
Aby se předešlo porušování hranic, je důležité, aby rodiče a také pedagogičtí asistenti a odborníci v zařízeních s dětmi opakovaně
probírali následující pravidla pro hry na zkoumání těla.
1. dobrovolnost - chtějí všechny zúčastněné děti hru hrát?
2. můžete kdykoli říct stop. Ne znamená ne!
3. nikdo není zraněn.
4. do tělesných otvorů se nic nevkládá.
5. podobný věk: věkový rozdíl by neměl být tak velký, aby nedocházelo k nerovnováze sil.
6. kdykoli lze požádat o pomoc. Přivolání pomoci není udavačství."
No, to jsou typická pravidla, a když se nad tím zamyslím, když je dětem říkáte pořád, tak je to v první řadě napadne.
Ano, určitě! Když tyto pojmy zavedete, nejprve přimějete děti, aby si uvědomily, že
něco takového existuje, a pak to zkoumají dál.
A to je pro děti v podstatě zcela zbytečné.
Pokud se nerozvíjí sama od sebe, ale pouze díky tomuto impulsu.
Ironií celé věci je, že žádná z těchto koncepcí sexuální výchovy by ve skutečnosti nebyla pro školky povinná.
Vždycky to tak zní, ale vůbec to tak není.
Jediné, k čemu je zavazuje tento zákon o posílení ochrany dětí a mládeže, je, že v letech 2021
až 2024 musí mít koncepci ochrany před násilím.
Každý denní stacionář ji musí mít, aby mohl získat provozní licenci nebo si ji udržet.
A v rámci této koncepce ochrany před násilím nyní zavádějí všechny tyto koncepce sexuální výchovy.
A všechno je pomíchané.
Cílem koncepcí prevence je zabránit dospělým v páchání trestné činnosti na dětech a zabránit sexuálnímu
zneužívání dětí dospělými ve veřejných zařízeních.
Zároveň říkají, že abychom zabránili zneužívání dětí, vytváříme koncepty sexuální výchovy, aby děti uměly věci pojmenovat.
Ale na děti to nemá žádný vliv.
Abyste zabránili sexuálnímu zneužívání, musíte se obrátit na dospělé.
Myslím, že v situaci, kdy dítě musí říci NE, aby nebylo vystaveno zneužívání ze strany jiných dětí, se již jedná o zneužívání.
Ano, to je promyšlené.
Když si hrajeme, neubližujeme ostatním. Ne, ne.
Říkáte STOP ... - Ano, já vím. - ...pak přestaneme, to je v pořádku.
... Mohou děti vůbec říci ne, nebo se i zde dospělí promítají do malých dětí?
"Jednoduše bych řekla, že to nefunguje.
Dětem by se samozřejmě mělo říkat, že vaše tělo patří vám a že se vás nikdo nesmí dotýkat, pokud si to nepřejete.
Musíte a měli byste to dětem říct.
Nemůžete od nich očekávat, že to zvládnou.
Ne v tomto věku, ne ve školkovém věku, to v žádném případě nemohou zvládnout.
Budou to moci udělat později, až budou dospívat - a mnozí z nich to nebudou umět ani
tehdy, ano. Takže se také musíte naučit říkat NE.
Ale nemůžete očekávat, že to budou umět děti ve věku mateřské školy.
To je začátek učení se, že se mohu odlišit - ale to se mi určitě podaří až mnohem později."
Ano, vydržme:
Nika sexuální výchovy se zjevnými vazbami na pedofilii obsadila vlivné organizace a využívá je k prosazení velmi problematické
agendy shora dolů, s níž se věci, které jsou ve skutečnosti záležitostí státních zastupitelství a úřadů péče o mládež, mají
stát součástí každodenního života ve školkách - a to doslova.
"Zemský úřad pro péči o mládež v Dolním Sasku zastavil "místnost pro zkoumání těla" v denním centru,
které provozuje hannoverské sdružení pro péči o dělníky.
Koncepce vzdělávání byla ministerstvem školství klasifikována jako ohrožující blaho dítěte."
V roce 2023 bylo velké vzrušení, , jako by to všechno bylo takové překvapení.
Ve skutečnosti se však přesně toto děje ve všech našich školkách. .
A některá levicová média tuto agendu dlouhodobě podporují.
V médiích však nyní hrozí, že převládne "woke zeitgeist", jak je patrné z této regionální zprávy SAT z dubna 2025:
"Hry na doktora nebo fyzické zkoumání ve školce, masturbace..."
Dolní Sasko opět stejně jako v Hannoveru.
Ale místo toho, aby ji ministr kultury zakázal, obhajuje nyní tento koncept všemi
polopravdami a nepravdami, které jsme zde odhalili.
"Každá instituce je povinna ve svých koncepcích definovat, jak se vypořádat s vývojem dětí , a tedy i objevování vlastního těla,
protože to je rozhodující pro to, aby byly děti v konečném důsledku chráněny před napadením - , a ty vycházejí z
pedagogických a vědeckých norem , a jsou proto pečlivě sledovány a kontrolovány státním úřadem pro péči o mládež."
"Pokud vezmete jen jednu pasáž z konceptu, říkají odpovědní pracovníci v Bramsche, může to rychle vést k nedorozumění."
Nedorozumění? Vůbec ne!
Jde o státem podporované ohrožování dětí, řízené levicovými ideology v médiích a politice.
[Kromě mýtů, jako je prevence zneužívání a vědecká přísnost, existuje ještě jedna právní páka.
To lze pozorovat i v Timmermann 2013: údajná práva dítěte.
"Samozřejmě také právo na pozitivní a individuální rozvoj sexuality pro děti..."
Stručně řečeno: Protože děti mají právo na sexuální výchovu, kterou jim rodiče neustále odpírají,
musí nastoupit stát, aby toto údajné právo prosadil.
A proto je z hlediska této ideologie ideálem dětská versus dospělá sexualita.
Každý, kdo popírá, že děti jsou dětmi, a nově je chápe jako sexuální bytosti, může tento vývoj uvítat, ale musí
se smířit s otázkou, zda může být náhodou, že vznikl v oblastech, kde děti nejsou ničím jiným než právě tím:
Objekty sexuální touhy dospělých pedofilů.
A přece: je zakotvena ve všudypřítomné "mánii rozmanitosti" a je prováděna bez zábran - s takovou silou, že se jí ani na
konzervativní straně téměř žádný politik neodváží odporovat.
"Tuto studii jsme rozeslali všem poslancům Evropského parlamentu.
Měli jsme seznam 700 lidí a bohužel z těchto 700 lidí odpověděli pouze 3.
Dosud nebylo učiněno nic, co by zpochybnilo důvěryhodnost tohoto dokumentu.
To ukazuje, jak velký zájem mají politici v dnešní době o ochranu dětí.
Lidé mluví o spoustě témat, ale málokdy o dětech."
"Vzhledem k tomu, že skupina odborníků i použité zdroje jsou tendenční, domnívám se, že dodržování tohoto typu sexuální
výchovy slouží k úplnému rozdělení dětí v jejich přirozenosti.
A pokud si děti hned od začátku zvyknou na sexuální vztahy nebo vnímají sexualitu jako něco, co se jí jako sladkosti, jako
spotřební zboží, pokud jsou zvyklé na neustálé střídání partnerů, pak vyvstává otázka, kdy se tento člověk
rozhodne například založit rodinu a navázat stabilní vztah."
Přesně to cítí mnoho rodičů. Proto je tu odpor, který se vyplatí.
Společně s dalšími rodiči se matce ze Saska-Anhaltska podařilo zavedení konceptu ve školce prozatím zastavit.
"Obecně mi vadilo, že vůbec existuje koncept sexuální výchovy, protože pro mě pojmy sexualita a
dětství nejdou dohromady. Vzájemně se vylučují."
Matka z Dolního Saska naopak lituje, že neprotestovala hned.
"Vlastně jsem na sebe naštvaná, že jsem na tom rodičovském večeru hned nezakřičela a neřekla: Ne, tohle pro své dítě nechci!
Všem bych doporučila, aby se mnohem více zajímali o koncepci mateřské školy, do které
posílám své dítě, aby o něj bylo dobře postaráno.
A pokud se objeví takováto sexualizovaná pedagogická koncepce, doporučuji všem říci NE.
A pokud to školka nezastaví, tak bych skutečně radila dát dítě někam jinam, vzít ho ven!
Protože věřím - a vidím to na svém synovi i po tolika letech - že nezapomněl.
A nevím, jak moc by mohl trpět touto první sexuální zkušeností, až dospěje do puberty.
To ještě nedokážu předvídat."
"Pokud si představíme, že se to děje pravidelně a normálně v pubertě, pak bychom měli být schopni také dokázat,
proč je to za určitých předpokladů pozdě a možná to dokonce podporuje nepříznivé vývojové procesy.
O tom však neexistují žádné důkazy.
Proč bych tedy měl nastavovat sexuální pudy v dětské fázi, když to děti ke zdravému vývoji nepotřebují?
Pokud tedy chybí, nikdo zatím nedokázal, že se děti pak vyvíjejí abnormálně nebo nápadně.
Nicméně od doby, kdy se tyto metody staly populárními, jsme svědky nárůstu sexuálních útoků a tato souvislost je zřejmá.
Ale nemohu dokázat opak."
"Závěr: Tyto pojmy skutečně poskytují návod k napadení a skutečné sexualizaci - od samého počátku."
"Kromě toho je na rodičích, aby své děti v těchto věcech vzdělávali a odpovídali na jejich případné otázky v tomto věku.
Děti se nesoustředí na to, že se neustále zabývají sexualitou, aniž by se jich někdo ptal.
"Ano, a také jde o to, aby rodiče byli opravdu ostražití.
Rodiče musí být opravdu ve střehu a nechat si to ukázat."
"Tyto koncepty sexuální výchovy pro školky musí zmizet.
To nemá ve školce co dělat. Děti to nepotřebují.
Děti potřebují sblížení a ne sexuální výchovu. To je šílenství!"
Staňte se také aktivními.
Sdílejte tento film, informujte své okolí, rozšiřujte informační materiály.
Ukažte ostatním, co se děje.
Protože se jedná o úchylku, kterou naše společnost nemůže dostatečně rychle opustit.
A nakonec je to na nás, rodičích.
Jsme poslední baštou proti sexualizaci a probuzenému útoku na naše děti: "Školka na místě činu
(Probuzený útok na naše děti)" Filmový projekt "Demo pro všechny".
Pokud byste chtěli podpořit naši práci, budeme rádi, když nám přispějete.
A nezapomeňte se přihlásit k odběru kanálu a newsletteru.