[Päiväkodeissa tapahtuvat lasten seksuaalirikokset ovat kasvussa.
Tämä oli Bild-lehden otsikko joulukuussa 2024: Rekisteröidyt pahoinpitelyt NRW:ssä: Uudet
järkyttävät luvut päiväkotien väkivaltaisuuksista:
Lähes 2000 pahoinpitelyä ++ Seksuaaliset pahoinpitelyt yli kaksinkertaistuivat.
NW Nachrichten -lehti kertoi 13. syyskuuta tänä vuonna: Väkivallan lisääntyminen NRW:n päiväkodeissa - pahoinpitelyt
ja seksuaaliset hyökkäykset - on lisääntynyt huomattavasti
Vuodesta 2022 lähtien raportoitujen tapausten määrä on yli kaksinkertaistunut.
Nordrhein-Westfalenissa lasten tekemä seksuaalinen väkivalta on lähes kolminkertaistunut.
13.09.2025] Nämä ovat vain kaksi edustavaa otsikkoa Nordrhein-Westfalenin osavaltiosta.
Tämä vaarallinen kehitys ei ole sattumaa:
Elokuusta 2024 lähtien jokaisen päiväkodin on täytynyt esittää niin sanottu "väkivallan suojelukonsepti".
Monet laitokset sisällyttävät myös seksuaalikasvatuksen käsitteitä tähän yhteyteen.
"Kehontutkimushuoneet", "viihtyisät nurkat" ja vastaavat eivät ole harvinaisia.
Kasvatuksellisesti arvokkaiksi myytävät suuntaukset ovat peräisin WHO:n seksuaalikasvatusstandardeista Euroopassa.
Näiden standardien sisältö on erittäin huolestuttava.
0-4-vuotiaille lapsille suosittelemme: "Nautinto ja halu koskettaa omaa kehoa, varhaislapsuuden itsetyydytys" tai "Nautinnolliset
kokemukset, fyysinen läheisyys osana ihmiselämää".
- liittyy seksuaalisten taitojen hankkimiseen niin sanottujen "lääkärileikkien" avulla.
4-6-vuotiaiden tulisi "puhua seksuaalisista aiheista"!
Tästä on myös keskusteltu siellä täällä julkisessa mediassa paljastamatta kuitenkaan pedofiilien
soluttautumiseen liittyvää erittäin ongelmallista agendaa.
Ranskalainen yhteiskuntatieteilijä Thibault Kerlirzin lastensuojelujärjestöstä "Mamans Louves" tutki WHO:n
standardien tieteellisten suositusten lähteitä ja törmäsi pedofiliaa avoimesti vastustavien eturyhmien kirjoittajiin.
Heidän joukossaan on ihmisiä, jotka ovat julkaisseet pedofiililehdissä ja jotka ovat syvällä näissä piireissä.
Lastensuojelujärjestö Demo für alle -järjestön koulutusesite "Die schleichende Pädophilisierung":
"Seksualisoidut lapset ovat pedofiilien Eldorado.
Seksualisointia ei kuitenkaan esiinny vain internetin pimeillä sivuilla, vaan myös näennäisesti
suojatuissa tiloissa, kuten kouluissa ja päiväkodeissa."
"Tatort Kita" on vetoomus kaikille vanhemmille, kasvattajille, nuorisotoimistojen työntekijöille ja muulle
oikeuslaitokselle, jotta he lopettaisivat tämän valtion tukeman lasten hyvinvoinnin vaarantamisen.
Suojellaksemme lapsiamme: levitä sanaa tästä tärkeästä ohjelmasta!
Ennen kaikkea kiitokset DemoFürAlle!
PERÄVAUNU
"Seksuaalikasvatuksen käsitettä ei siis koskaan mainittu."
Nämä ovat huolestuttavia raportteja.
"Tämä: "Valtion nuorisotoimi lopettaa päiväkotiin suunnitellun ruumiin tutkimisen"
Ja niitä on yhä enemmän.
"Se sai minut miettimään, oliko konsepti niin hyvä."
Mitä päiväkodeissamme tapahtuu?
"Ihmiset ovat seksuaalisia olentoja alusta alkaen."
"Lääkäripelit ovat osa lapsen normaalia kehitystä. Nauttivat he sitten kosketuksesta tai leikistä tai eivät."
Tässä elokuvassa näytämme, miten seksuaalikasvatuksen erittäin ongelmallinen virta on
vallannut vaikutusvaltaisia organisaatioita.
"On olemassa tämä pahamaineinen matriisi."
"Hän on tuonut esiin asioita, jotka kaikkien vanhempien ja poliittisten johtajien on syytä tietää."
Heidän tavoitteensa: Lasten seksualisoimisen uusi ulottuvuus.
Mutta mitä se tekee kaikkein pienimmille lapsille?
"Sitten näissä kodikkaissa nurkissa tapahtuu paljon sellaista, mistä emme edes uneksisi
painajaisissamme, asioita, joita lapset tekevät yhdessä."
"Tämä on jo väärinkäyttöä."
"Kyllä!"
"Olen itse asiassa vihainen itselleni siitä, etten heti huutanut vanhempainillassa ja
sanonut: 'Ei, en halua sellaista lapselleni'.""
Asioista, jotka kuuluvat oikeastaan enemmänkin syyttäjien ja nuorisotoimistojen tehtäviin, on tulossa normi päiväkodeissa.
Rikospaikan päiväkoti. Herännyt hyökkäys lapsiamme vastaan.
Länsimaisten yhteiskuntien seksualisoituminen on ollut trendi jo vuosikymmeniä.
Yhä enemmän, nopeammin ja nopeammin, yhä kapinallisempaa ja yhä useammin lapsille suunnattua.
Hänen piti itse asiassa lukea tänään lapsille Bargteheiden yleisessä kirjastossa: "Dragqueen Veuve Noire".
"Mutta se on tietysti myös merkki siitä, miten tärkeää tämä tekemämme koulutustyö on.
Sillä vain jos todella aktiivisesti menemme päiväkoteihin, kouluihin ja ammatillisiin
oppilaitoksiin, onnistumme todella kouluttamaan ihmisiä."
Selvä? Millä?
"Kesäkuussa hän haluaa liittyä drag-kuningas Eric Bigclitin seuraan ...".
München, samanlaisia kuvia, sama aihe:
"... järjestää lukuhetken vähintään 4-vuotiaille lapsille."
Yhä varhaisemman ja varhaisemman seksualisoitumisen suuntaus ei ole saksalainen ilmiö.
Torrevieja, Espanja: Nuoret lapset prostituoidun puvuissa tanssivat homoparaatissa.
Pedofilia kadulla.
Kuuluvatko lapset edes homoparaateihin?
Wroclawissa, Puolassa, ilmeisesti jo.
Lontoossa Pride-kulkueessa on nyt oma perhe- ja lastenalue.
Tällä tavoin brittiläinen koulutuskustantamo "twinkl" romantisoi sateenkaariagendaa ("yhtäläiset oikeudet kaikille").
Tämä aiheutti kohua Yhdysvalloissa:
"Me haemme lapsenne", huudettiin New Yorkissa järjestetyssä homoparaatissa.
Kaikki oli vain väärinkäsitys, aloittajat rauhoittelivat.
Iskulause oli irrotettu asiayhteydestään.
Niinkö?
Frankfurt am Main, heinäkuu 2025:
Tänään on "Christopher Street Day", tai pikemminkin "Days".
Homoparaatina alkanut tapahtuma on nykyään nelipäiväinen tapahtuma Main-joen rannalla,
ja myös lapset ovat nimenomaan tervetulleita.
Niin sanottu CSD Mile mainostaa omalla nuoriso- ja perhealueella.
"Täydellinen tilaisuus, jossa lapset voivat purkaa höyryjä luovasti", järjestäjät sanovat.
"Vihdoinkin tilaa pienille vieraillemme", he kirjoittavat Instagramissa.
Ergo: karuselleja ja pomppulinnoja fetissikojujen vieressä.
Sateenkaaren yksisarviset kohtaavat sateenkaari-ideologian.
Homot nahka-asuissa pienten lasten vieressä - itsestäänselvyytenä tapahtumassa, jossa
keskitytään aikuisten täydelliseen seksualisointiin.
Kritiikkiä ei ole, kaikki osallistuvat.
Mutta vaikka vain harvat vanhemmat vievät lapsensa sinne vapaaehtoisesti, on myös paikkoja,
joihin kaikkien vanhempien on vietävä lapsensa.
Seksualisointi on jo arkipäivää monissa kouluissa.
Mutta siinä ei ole vielä kaikki.
Nyt se alkaa myös päiväkodeissa.
Mitä se tekee lapsille?
Mitkä ovat vaarat ja mitkä ovat vanhempien edut?
Käytimme kuukausia tämän elokuvan tutkimiseen, tapasimme asiantuntijoita, analysoimme
verkostoja ja löysimme huolestuttavia taustatietoja.
Esittelemme tässä tuloksen.
Asiat, jotka kaikkien vanhempien - ja poliitikkojen - tulisi tietää.
"Tämä lasten varhainen seksualisointi jo päiväkodeissa on asia, joka vaikuttaa selvästi yhä useampiin vanhempiin."
"Kyllä, se on täysin hullua.
Kaikenlaiset sanomalehdet raportoivat siitä.
Tämä: Valtion nuorisotoimi lopettaa päiväkodeissa suunnitellun kehon tutkimisen.
Se oli Hannoverissa.
Meillä täällä Braunschweigissa on tällaista: lääkärileikkejä päiväkodissa.
Sinulla on täällä: Päiväkoti ajattelee tilaa seksuaalileikkejä varten.
In Kerpen: Itsetyydytys ja lääkärileikit.
Niinpä kaikkialla, ja sitä on jopa katolisissa päiväkodeissa.
Katolinen päiväkoti peruu skandaalinomaiset tilaisuudet lääkärileikeistä - Kölnissä.
Sveitsissäkin on: Sveitsin päiväkodeissa on normaalia leikkiä lääkäriä.
"Tämä on myös kokemus, joka meillä on "Initiative Elternaktion" kanssa.
Saamme yhä enemmän kirjeitä huolestuneilta vanhemmilta, jotka kertovat meille, että tämäntyyppinen
seksuaalikasvatus on karkaamassa käsistä päiväkodeissa.
Se vaihtelee seuraavista: kirjoja näytetään - siihen, että pahoinpitelyjä tapahtuu ikätovereiden tai lasten kesken.
Mieleeni tulee paljon sellaista, mikä on todella hyvin, hyvin huolestuttavaa."
Se on huolestuttava uutinen.
Kaikki tämä on äärimmäisen stressaavaa, äärimmäisen henkilökohtaista niille, joita asia koskee , minkä
vuoksi monet eivät halua puhua siitä kameran edessä .
Kerstin Kramerilla on tapaaminen parin vanhemman kanssa, jotka ovat suostuneet tekemään juuri niin.
Heidän pyynnöstään emme paljasta kyseisten henkilöiden asuinpaikkaa ja henkilöllisyyttä.
Juuri niin paljon, matkamme vie meidät pikkukaupunkiin jonnekin Baijeriin.
Ja tarina alkaa varsin epäspektaakkelimaisesti kahden äidin keskustelulla päiväkodissa.
"Ja hän kertoi minulle pojistaan, jotka nauroivat sydämellisesti kotona tyttärellemme, tai
pikemminkin siitä, mitä he olivat kokeneet yhdessä.
Ja pojat sanoivat, että tyttäremme työnsi sormensa pyllyynsä, mitä he tekevät kotona koko päivän."
Mutta kyseisen äidin tytär muistaa sen aivan eri tavalla.
"Sitten puhuin asiasta suoraan hänen kanssaan. Mitä tapahtui?
Onko se, mitä äitini kertoi minulle, edes totta?
Niin, äiti, se on totta, mutta se ei ollut ollenkaan niin kuin hän kertoi sinulle.
Se ei ollut ollenkaan niin, että pojat olisivat ottaneet housuni pois.
Anteeksi, mikä se on?
Ja sitten hän sanoi, että kyllä, nämä pojat ottivat hänen housunsa pois ja väitetysti useita kertoja,
ei vain kerran, että sitä tapahtui säännöllisesti."
Kyllä, he ottivat meihin yhteyttä, ja olin jo puhunut hänen kanssaan puhelimessa etukäteen, ja hän kertoi
minulle keskustelussa myös, että kaksi poikaa oli käynyt hänen tyttärensä kimppuun useita kertoja.
Kyse on siis lapsista.
Rikospaikka: ekologinen metsäpäiväkoti.
Avoimella alueella oli muun muassa putki, johon lapset saattoivat ryömiä.
"Ulkona on putki, tunneli, jossa voit myös piiloutua."
Se, mikä ei näy ulospäin.
"Jos et katso suoraan sisään."
Täällä hyökkäykset ilmeisesti tapahtuivat.
Kyllä, ja myöhemmin kävi ilmi, että pojat olivat pakottaneet ja pakottaneet hänet riisumaan housunsa heidän
edessään ja työntämään tavaroita hänen takapuoleensa.
Pojat saattoivat myös työntää sormensa hänen peppuunsa.
Mitä tarkalleen ottaen tapahtui, on epäselvää lasten iän vuoksi.
On kuitenkin selvää, että jotain on tapahtunut, ja vieläpä jotain vakavaa.
"Tyttäremme sai tuona aikana vammoja sukupuolielinten alueella.
Kävin itse asiassa lastenlääkärin luona näyttämässä hänelle: Mikä se on? Mitä minun pitäisi tehdä? Millaista se on?
Hän katsoi sitä, hän huomasi sen, mutta ei osannut sanoa mitään.
Ja hän sanoi myös, että jos lapsesta ei tule mitään, minun ei pitäisi seurata asiaa, jotta en
syventäisi traumaa, jos hänellä on sellainen."
Vielä ihmeellisempää on kuitenkin se, miten organisaatio reagoi tapaukseen.
"Se on kuitenkin vain tyttäreni tarina.
Ja jos heillä on kysyttävää seksuaalisuudesta, me selvitämme ne.
Se sai minut myös miettimään, koska äitinä - tai isänä - haluan tehdä sen itse enkä välttämättä saada sitä laitoksesta.
Kerroin heille myös, että haluaisin nähdä suojelukonseptin.
Kyllä, kyllä, meillä on yksi - meidänkin on saatava se.
Mutta sitä ei koskaan annettu minulle.
He eivät halunneet minun katsovan sinne."
Myöhemmin se tuli ilmi, kun äiti yritti puhua päiväkodin johdon kanssa.
Ja kaikki siirrettiin lapseen.
Periaatteen mukaan kaikki on päässäsi.
Myöhemmin kävi ilmi, että toinen lapsi oli kokenut saman - samojen poikien kanssa.
"Ja olemme onnekkaita, että saimme tietää asiasta suhteellisen aikaisin, koska pystyimme reagoimaan välittömästi.
Sanon siis me, mutta te reagoitte, kyllä, te hallitsitte sen.
Pystyimme toimimaan välittömästi lapsemme suojelemiseksi.
Tässä toisessa perheessä se selvisi hyvin myöhään."
Tytär käy nyt toisessa päiväkodissa.
Se, saiko lapsi traumoja tapahtumista, selviää vasta kaukaisessa tulevaisuudessa.
Yksi asia on varma: niin vaikeaa kuin onkin rekonstruoida yksityiskohtaisesti, mitä tällaisissa päiväkotien
"pehmoluolissa" todella tapahtuu, seuraukset voivat olla vakavia.
Vaikka en leikkisi lääkäriä tai mitään sellaista.
"Myöskään tutkimushuonetta sanan varsinaisessa merkityksessä ei ollut.
Lapset jätettiin yksinkertaisesti yksin."
Mutta juuri siitä on kyse.
Juuri tämä sisältyy päiväkotien seksuaalikasvatuskäsitteisiin.
On hyväksyttävää, että lapset tutkivat toisiaan ilman valvontaa, koskettelevat sukupuolielimiään
ja työntävät tavaroita toistensa ruumiinavauksiin.
Kukaan ei huomaa.
Lapset ovat myös siinä iässä, että he eivät välttämättä kerro tästä avoimesti.
"Niin, onko se sattumaa?
Mitä lapsipsykologiaan ja hyväksikäyttöön perehtyneet asiantuntijat oikeastaan sanovat tästä?
Meillä on mielenkiintoinen kontakti Neubrandenburgissa. He ovat aviopari.
He ovat molemmat lasten ja nuorten psykoterapeutteja, ja katsotaan, mitä heillä on sanottavaa asiasta."
Lähdemme siis taas kiertueelle. Tällä kertaa Neubrandenburgiin.
Anja ja Roman Göbeke toivottavat meidät tervetulleiksi vastaanotolleen.
Yleensä he hoitavat potilaitaan täällä.
Psykoterapeutti ja käyttäytymisterapeutti auttavat lapsia ja nuoria selviytymään
esimerkiksi traumoista tai ahdistuneisuushäiriöistä.
"Tämä on siis huone, jossa käyttäytymisterapia tapahtuu."
Sitä ennen Roman Göbeke työskenteli useita vuosia päiväkodeissa.
Ammatillisesti hän on aina ollut huolissaan lasten hyvinvoinnista.
"Vanhemmat ovat tietysti osa sitä.
Ne on jo otettu huomioon hakemuksessa, ja siellä on nämä viitehenkilötunnit.
Se tarkoittaa, että tarvitsemme tilaa lapsille ja vanhemmille."
Mutta nuorimmat ovat tässä keskiössä.
Tämä koskee myös Anja Göbeken työalaa.
"Tämä on siis syvyyspsykologian ja leikkiterapian huone.
Se on vähän isompi kuin toinen huone, koska tarvitsen myös täällä tarpeeksi leluja."
Lyhyesti sanottuna: te molemmat tunnette lapset ja heidän psyykkisen toimintakykynsä.
He hoitavat säännöllisesti myös hyväksikäytön uhreja.
Haluamme tietää, mitä Anja ja Roman Göbeke sanovat suuntauksesta kohti yhä varhaisempaa seksualisointia.
"Mielestäni seksuaalisuus on jotain, joka pitäisi integroida aikuiseen tunteellisuuteen ja kypsään parisuhdetoimintaan.
Tätä ei siis voida tarkastella erillään, vaan se olisi todellakin integroitava.
Lisäksi lasten sukupuolen määrittelyn pitäisi olla jo päättynyt.
Kyllä, eli aikaisintaan joskus murrosiässä.
Olet siis edelleen vahvasti etsimässä identiteettiäsi, myös sukupuoli-identiteettiäsi.
Tämä on tehtävä ennen kuin seksuaalista toimintaa tapahtuu.
Kaikki muu olisi ennenaikaista, koska lapset hukkuisivat.
Ja koska seksuaalisuus olisi silloin jotakin, joka olisi eristetty tähän kehykseen, eikä sitä olisi vielä integroitu."
"Olen aina kokenut ja havainnut lasten olevan kiinnostuneita siitä, että on olemassa kahdenlaisia ihmisiä.
Mutta se rajoittuu havaintoihin ja käsityksiin: On ihmisiä, jotka näyttävät erilaisilta ja joilla on eri sukupuoli kuin minulla.
Ja sen myötä lapsen uteliaisuuden horisontti on oikeastaan asetettu."
"Milloin häpeän tunne alkaa mielestänne kehittyä lapsilla?
Ja mitä tapahtuu, kun sitä häiritään, hävetään tai tukahdutetaan?
"Toisaalta voin hyvin selvästi tarkkailla lasten käyttäytymistä, kun he käyvät vessassa.
Lapset vaativat säännöllisesti, että wc on lukittava.
Toisin sanoen heillä on luontainen halu erottautua muista.
Näen siis jo nyt, että tuossa iässä - päiväkoti-ikä alkaa yleensä kolmevuotiaana - häpeän tunne ja tarve määritellä itsensä,
kokea kehon rajat turvallisiksi, ovat hyvin selvästi läsnä."
"On myös niin, että kun lapselle on kehittynyt hyvä kiintymyssuhde, hän erottaa toisistaan vieraat ja tutut ihmiset.
Se on hyvän siteen merkki.
Ja sitten lapsesta tulee myös vieras tietyssä iässä, noin 8 kuukauden iässä.
Tämä on hyvä merkki, koska se osoittaa, että se pystyy erottamaan toisistaan vieraat ja tutut ihmiset.
Ja tietenkin, jos lapsi osaa erottaa eron, hän ei ehkä halua, että tuntemattomat ihmiset
tai tuntemattomat ihmiset koskettavat häntä.
Se haluaa pitää tietyn etäisyyden eikä todellakaan halua, että sitä kosketetaan sen sukupuolielimiin.
Kyllä, tämä on jotain, jonka lapsi hylkää, yleensä jos se on saavuttanut terveen kehityksen.
Esimerkiksi kiintymyssuhdehäiriöille on ominaista se, että lapset eivät kykene tähän.
Ne eivät siis pysty erottamaan vieraita ja tuttuja ihmisiä toisistaan, ja
käyttäytyisivät käytännössä "etäisyydenvähentävästi".""
"Ja ottaa yhteyttä satunnaisiin ihmisiin."
"Se, että hän ottaa kontaktia tai jopa kulkee satunnaisten ihmisten kanssa eikä ehkä osoita tätä pelkoa,
on merkki epäonnistuneesta kehityksestä ja siitä, että tervettä sidettä ei ole muodostunut."
"Tämä on tietenkin täysin ristiriidassa sen kanssa, mitä näissä seksuaalisissa käsitteissä aina väitetään.
Painopiste on aina niin sanotussa koulutuksessa.
Mutta sitoutumisesta ei koskaan puhuta."
"On myös sopivaa, että samat asiantuntijat pääsevät aina ääneen.
Näitä ovat esimerkiksi Uwe Sielert, Jörg Maiwald ja Stefan Timmermanns. Muista ei kuule paljon."
"Mutta muitakin ääniä on tarpeeksi.
Esimerkiksi professori Christian Schubert, joka on lääkäri ja psykologi Innsbruckin yliopistollisessa sairaalassa."
"Seuraava pysäkkimme: Innsbruck Itävallassa.
Täällä tapaamme tiedemiehen, yliopiston professorin ja psykologin, joka myös kritisoi nykyaikaisen lääketieteen
erilaisia - hänen mielestään ei-toivottuja - kehityssuuntia.
Kokonaisvaltainen näkemys kehosta, mielestä ja sielusta on hänen keskeisin teesinsä, jota hän edistää myös tässä tietokirjassaan.
Ensinnäkin haluamme tietää: Olisiko hän pitänyt tätä kehitystä, joka nyt näkyy päiväkodeissa, mahdollisena uransa alussa?"."
"Kyllä, mutta olisitteko uskonut, että puhuisimme päiväkotien viihtyisistä luolista ja itsetutkiskeluhuoneista.
Mistä lasten pitäisi siis löytää seksuaalinen halunsa?"
"Ei todellakaan!
Ei siis ainakaan heidän seksuaalisen halunsa löytäminen, se on kaukana siitä, mitä voisin kuvitella."
"Minulla on tässä lainaus professori Jörg Maiwaldilta, joka on lasten oikeuksien ja lastensuojelun
kunniaprofessori, ja hän kirjoittaa Kindheit-lehdessä:
Ajatus siitä, että lapset voivat kasvaa ilman seksuaalisten tunteiden, ajatusten ja tekojen rasitteita, on
epärealistinen kuvitelma, joka ei tee heille oikeutta ja voi jopa aiheuttaa heille haittaa."
"Kyllä, minulla on siihen selkeä kanta.
Oletan, tarkoitan - on sanottava, että olen psykoanalyyttisesti vaikuttunut - olen psykodynaaminen psykoterapeutti,
lääketieteellinen psykoterapeutti - joka on tietenkin myös varsin avoin lapsen psykoseksuaalista
kehitystä koskeville psykoanalyyttisille pohdinnoille.
Jotain on tietysti kehittymässä, siitä ei ole epäilystäkään.
Minulle on kuitenkin yksinkertaisesti muita näkökohtia, jotka ovat keskeisessä asemassa, kun on kyse lapsen kehityksestä.
Kyse on sitoutumisesta, turvallisesta kiintymyssuhteesta, terveestä, lämpimästä ja turvallisesta kodista.
Se on ennen kaikkea se perusta, jota lapsi tarvitsee, jota jokainen ihminen
tarvitsee, ja sitä odotan terveeltä kehitykseltä.
Kritisoin selvästi tätä seksualisointihyökkäystä, jota nyt harjoitetaan.
Oletetaan, että lapsilla on seksuaalista energiaa - hyvin varhain syntymän jälkeen.
Ja että varmistat jo hyvin varhaisessa vaiheessa, että tämä seksuaalinen energia voi kehittyä sen mukaisesti."
"Seksuaalinen energia on yksi niistä keskeisistä narratiiveista, joita on ajettu kylän läpi
vuosikymmeniä osana tätä seksualisointihyökkäystä."
"Kyllä, aivan oikein, minäkin huomasin sen Uwe Sielertin, "seksuaalikasvatuksen paavin" kohdalla.
Johdannossaan seksuaalikasvatukseen hän puhuu myös libidosta elinvoimaisena
energiana, joka antaa voimaa turhautumista vastaan.
Tai Stefan Timmermannsin vuonna 2013 pitämässä luennossa.
Hän puhuu myös seksuaalisesta elämänenergiasta, joka lapsilla jo olisi."
"Ihmiset ovat seksuaalisia olentoja alusta alkaen.
Seksuaalikasvatuksella on myönteinen vaikutus lapsiin, koska seksuaalisuus on elämänenergiaa."
"Tohtori Stefan Timmermanns, yksi tämän seksuaalikasvatuksen alan tunnetuimmista edustajista.
Hänen yli 10 vuotta sitten pitämänsä esitys näyttää olevan suunnitelma siitä, mitä
nyt on tulossa yhä useampiin päiväkoteihin.
Tässä tekstipaneelissa Timmermans luetteli perusteluja, jotka puoltavat niin sanottua seksuaaliystävällistä koulutusta.
Esimerkiksi: "Omien rajojen löytäminen toisten kunnioittamisen perustana".
Mutta eikö se tarkoita, että sinun on tietoisesti ylitettävä nämä rajat, jotta voit löytää ne?
Kuuntele ja hämmästy!
Itsensä ja muiden tutkiminen on tärkeä oppimiskokemus lapsille, ja nykyään lapset tekevät
sitä todennäköisemmin päiväkodissa kuin kotona.
Tilastollisesti ottaen kotona on korkeintaan yksi toinen sisarus, ja kyse on tasapainoilusta tai rajojen testaamisesta,
rajojen hyväksymisestä - en halua, että minua kosketetaan, en pidä siitä tai pidän siitä, se on mielestäni mukavaa.
He oppivat tämän paremmin isommassa lapsiryhmässä kuin jos heillä on kotona vain yksi veli ja aina sama veli.
Lyhyesti sanottuna, koska vanhemmat eivät anna lastensa tutkia sisarustensa häpyrajoja, tämän pitäisi tapahtua päiväkodeissa.
Kaikki tämä edistää väitettyä seksuaalista energiaa.
Jos lapsen seksuaalista kehitystä seurataan ja tuetaan, siitä on hyötyä lapsen persoonallisuuden kehitykselle, esimerkiksi hänen
oman yksilöllisen sukupuoli-identiteettinsä muodostumiselle.
Mutta onko tämä todella välttämätöntä pienten lasten kehityksen kannalta?
No, en näe sille mitään tarvetta varsinaisessa mielessä.
Minusta on siis periaatteessa kyseenalaista kiinnittää lasten huomio sukupuolielinten alueeseen.
Koska heillä on niin paljon mahdollisuuksia saada nautintoa. Ja miksi minun pitäisi erotiisoida se?
Siinä ei siis ole mitään järkeä tuossa kehitysvaiheessa, koska se ei myöskään ole tuottavaa.
Minulla ei ole sille neurobiologista vastinetta.
Minulla ei ole mitään hormonaalista tai hormonaalista kehitystä, joka vastaisi tätä.
Minulla ei siis ole sellaista psyyken sisäistä kehystä, johon voisin integroida seksuaalisuuden nautinnon saamisen mielessä.
On siis selvää, että tämä seksualisointi on liikaa lapsen psyykelle.
Mielestäni se ei ole kehityksen kannalta välttämätöntä.
Jos tarkastellaan psykoanalyysia, lapsi, vauva, imeväisikäinen on alussa oraalisessa vaiheessa.
Sitten hän astuu sisään, lapsi astuu anaalivaiheeseen.
Kyse on puhtauskasvatuksesta ja niin edelleen, uhmakkuusvaihe ja niin edelleen kuuluu siihen.
Sukupuolielinten vaihe tulee aivan lopussa, nuorilla.
Ja välissä on vielä viiveaika.
Ja olen varma, että kaikki tietävät, että latenssivaiheessa tytöt ja pojat sanovat aina: "te pojat", "te tytöt".
He eivät ole lainkaan kiinnostuneita seksuaalisesta kanssakäymisestä tässä iässä, päinvastoin.
Itse asiassa ne taistelevat sitä vastaan melko voimakkaasti.
Tytöt olisivat mieluummin vain tyttöjen kesken ja pojat poikien kesken, kyllä.
Uskon siis, että ihminen kehittyy orgaanisesti.
Ja uskon, että seksuaalisuutta voi tosiaankin esiintyä jo varhain, mutta se on kaukana siitä,
miten me aikuisina tarkastelemme seksuaalisuutta.
Toisin sanoen suhtautuisin hyvin, hyvin kriittisesti siihen, että aikuiset ottavat vapauden arvioida lasten seksuaalisuutta.
Siitä se alkaa minulle.
Mutta juuri näin on käymässä.
Yhä seksualisoituneempi aikuisyhteiskunta heijastaa näkökulmansa pienten lasten käyttäytymiseen.
Näin totesi myös Timmermans vuoden 2013 luennossaan:
Koska seksuaalisuus on elämänenergiaa, elämänenergiaa, elämänenergiaa.
Myös meidän tarinamme alkoi tuolloin.
Vuodesta 2014 lähtien vastustimme kaduilla opetussuunnitelmia, joissa otettiin käyttöön
seksualisointihyökkäys, erityisesti kouluissa.
Vuonna 2016 Junge Freiheit haastatteli seksologi Jakob Pastöteriä, Saksan yhteiskuntatieteellisen
seksitutkimuksen seuran silloista ja nykyistä puheenjohtajaa, symposiumimme yhteydessä Stuttgartissa.
Hän valitti siellä jo tuolloin:
Toisaalta DGSS on itse asiassa vastustanut noin 15 vuoden ajan sen sisältöä, jota kutsun
"valtion tukemaksi seksuaalikasvatukseksi".
Tämä liittyy siihen, että on ollut selvää jo noin 15 vuoden ajan, luultavasti pidempäänkin, että seksuaalikasvatuksen parissa
työskentelevillä, jotka toisaalta saavat rahoitusta valtiolta, mutta toisaalta myös valtion jakamia julkaisuja,
on hyvin yksipuolinen näkemys seksuaalikasvatuksesta.
Tulos näyttää esimerkiksi tältä:
"Sina und Tim spielen Doktor", julkaisija Zartbitter e.V., sponsorit Kölnin kaupunki ja Nordrhein-Westfalenin osavaltio.
Yksi monista järjestöistä, jotka edistävät seksualisointia päiväkodeissa.
Minua huvittaa paljon enemmän leikkiä lääkäriä.
Voi ei.
Tohtori, älä viitsi, Tim, voit olla äiti ja saada myös lapsen.
No, lääkäri sitten.
Lääkäripelit ovat osa lasten normaalia kehitystä.
Jopa hyvin nuoret tytöt ja pojat tutkivat sukupuolielimiään iän mukaisella uteliaisuudella ja ennakkoluulottomuudella.
He nauttivat niiden koskettelusta ja hieromisesta ja vaihtavat hellästi kosketuksia muiden lasten kanssa.
Mittaa lämpö.
Lääkärileikit ovat osa lapsen normaalia kehitystä.
Riippumatta siitä, nauttivatko he kosketuksesta tai pelistä vai eivät.
Tutkivat toisiaan, nauttivat alastomuudesta, nauttivat muiden edessä keulimisesta.
Mutta myös lapsellinen itsetyydytys, joka johtaa usein aikuisten epävarmuuteen.
Kyse on rakkaudesta ja tunteista ja halailusta ja suutelemisesta ja tyttöystävistä ja lääkärileikeistä ja siitä,
miten voimme rauhoittaa perheitä, jotka ovat järkyttyneitä.
Eikä siinä kaikki.
Tämän esityslistan jäljet johtavat meidät vielä pidemmälle korkeimmalle tasolle.
Juuri näin sanotaan WHO:n standardeissa, jotka koskevat seksuaalikasvatusta Euroopassa.
Kyllä, on olemassa tuo surullisen kuuluisa matriisi, ja nollasta neljävuotiaiden kohdalla siinä sanotaan
otsikolla tieto, mielihyvä ja halu koskettaa omaa kehoa.
Varhaislapsuuden itsetyydytys tai fyysisen läheisyyden nautinnollinen kokeminen osana ihmiselämää.
Taitojen osalta keskitytään tällöin omien tarpeiden, toiveiden ja rajojen ilmaisemiseen, esimerkiksi "lääkärileikissä".
Neljä- ja kuusivuotiaat saavat sitten käsitellä seksuaalisia aiheita.
Heidän pitäisi puhua seksuaalisista aiheista.
Tämä on WHO:n tiiviissä yhteistyössä liittovaltion terveyskasvatuskeskuksen (BZgA) kanssa
julkaiseman seksualisointikampanjan poliittinen ydin.
Organisaatiot, jotka saattavat vaikuttaa monien kansalaisten mielestä hyvämaineisilta,
mutta tämä ikämatriisi ei vaikuta hyvämaineiselta.
Lääkärinä voin selvästi sanoa, että minulla on ongelmia diagnoosijärjestelmien kanssa, jotka kaadetaan kaikkien päälle
ilman tarkkaa tarkastelua, kaavamaisuutta, malleja ja sääntöjä.
Aivan kuin kaikki olisivat samanlaisia.
Ikään kuin olisi olemassa tiettyjä järjestelmiä, ikärakenteita. Mainitsitte WHO:n matriisin.
Toisin sanoen, missä käsitellään tiettyjä ikäryhmiä.
Siitä eteenpäin on hyvä, että teet sitä jo nyt.
Ei, tämä olento on hyvin yksilöllinen, hyvin monimutkainen, elää hyvin erityisessä psykososiaalisessa kontekstissa ja esittää
kysymyksiä jossain vaiheessa orgaanista kehitystään, jos sitä tarkastellaan riittävän herkästi ja kiinnitetään siihen huomiota.
Ja odotan yhtä kauan lapsen kanssa enkä keksi mitään ja pakota häntä siihen.
Mutta juuri niin tässä on käymässä.
Erittäin kyseenalaisen mallin soveltaminen ilman tieteellistä näyttöä koko maanosassa.
Eikä tämä koske vain Saksaa vaan koko Eurooppaa.
Ranskassa on järjestö nimeltä "Mamans Louves", joka on myös tutkinut WHO:n standardeja ja teettänyt
tutkimuksen, joka on tuottanut vaikuttavia tuloksia.
Naapurimaamme Ranska on myös tietoinen ongelmasta, joka liittyy yhä varhaisemmassa iässä tapahtuvaan seksualisoitumiseen.
Sielläkin edistysmielisten voimien ohjaamana.
Regine Schäfer on järjestänyt videohaastattelun Mamans Louves -järjestön jäsenen Christelle Cometin kanssa.
Olette työskennelleet intensiivisesti WHO:n eurooppalaisten standardien parissa.
Kansallisella tasolla havaitsemiemme väärinkäytösten vuoksi halusimme tietää, mihin niin sanottuun
tieteelliseen kirjallisuuteen perustuu se, mitä kouluissamme on tarkoitus toteuttaa valtakunnallisesti?
Tuloksena on tämä kuusikymmenesivuinen tutkimus, joka julkaistaan vuonna 2024.
Hän on tuonut esiin asioita, jotka kaikkien vanhempien ja poliittisten johtajien on syytä tietää, ainakin
niiden, joille lasten hyvinvointi on ensisijainen asia.
Siitä meille on kyse: lapsen edun ja vanhempien oikeuksien kunnioittamisesta.
Tutkimuksen tekijä Thibault Kerlirzin selittää, mitä sillä tarkalleen ottaen tarkoitetaan.
Kävi ilmi, että WHO:n standardit oli laatinut asiantuntijaryhmä, joka oli hyvin puolueellinen.
Tämä johtuu siitä, että käytännössä kaikki nämä asiantuntijat kuuluvat rakenteisiin, jotka ovat osa kansainvälisen
Plant Parenthood Federation -järjestön haaraorganisaatiota.
He vaikuttavat siis pikemminkin aktivisteilta kuin tutkijoilta.
Ja herää kysymys, miksi.
Kuka on kiinnostunut tästä kehityksestä?
Thibault törmäsi WHO:n standardien kirjallisuusluettelossa vastauksen huolestuttavaan osaan.
Kirjallisuusluettelossa on useita liitteitä, ja jo liitteestä A löysin 3 pedokriminalismin kannattajaa.
Asiakirjan keskeinen ja samalla heikko kohta löytyy kuitenkin lasten psykoseksuaalista
kehitystä koskevasta tieteellisestä kirjallisuudesta.
Noin 50 viittauksen joukosta löysin 15 sellaista, jotka joko puolustavat tai tukevat varhaista
seksuaalikasvatusta tai jopa pedokriminalismia.
Näet, että tähän joukkoon kuuluu ihmisiä, jotka kuuluvat avoimesti pedofiliaa vastustaviin eturyhmiin.
He kutsuvat sitä sukupolvien välisiksi suhteiksi.
Heidän joukossaan on ihmisiä, jotka ovat julkaisseet avoimesti pedofiililehdissä.
Liitännät näkyvät tässä animaatiossa "Mamans Louvesin" verkkosivustolla.
Thibault on jakanut WHO:n asiantuntijat kolmeen ryhmään:
Vihreä väri tarkoittaa, että asia on hyväksyttävä, keltainen väri, että asia on kyseenalainen, ja punainen väri tarkoittaa
niitä piirejä, jotka selvästi kannattavat hyvin varhaista seksuaalista kanssakäymistä
lasten välillä tai jopa pedokriminaalisuutta.
Saksalainen linkki pedokriminalistisiin piireihin - Gunter Schmidt.
Hän työskenteli esimerkiksi erään Volkmar Siguschin kanssa.
Ja Sigusch oli väittänyt, että lapsuuden seksuaalisuus ei ollut vain nautinto, vaan välttämättömyys.
Hän työskenteli Richard Greenin perustamassa Archives of Sexual Behavior -lehdessä, joka on edelleen olemassa.
Richard Green oli pedofilian puolestapuhuja ja Thomas O'Carrollin ystävä.
Hän oli puolestaan pedofiilien tiedonvaihtofoorumi "Paedophile Information Exchange"
-nimisen järjestön perustaja ja puheenjohtaja.
Tämä ryhmä oli hyvin kiistanalainen ja vaati aikuisten ja lasten välisen seksuaalisen kanssakäymisen laillistamista.
Miten pedofiilit soluttautuivat vasemmistoon ja kaappasivat taistelun kansalaisoikeuksien puolesta Guardian kertoi vuonna
2014 pedofiilien tiedotusjärjestön toiminnasta 1970-luvulla.
Myös Saksan vasemmistossa, erityisesti vuoden 1968 liikkeessä, pyrittiin laillistamaan pedofilia.
tai saksalainen pedofiliaa käsittelevä tutkimus- ja työryhmä, jonka johtokuntaan kuului lyhyesti Helmut Kentler.
Häntä puolestaan pidetään tämän seksuaalikasvatuksen alan perustajana.
Käsittelimme hänen pedofiilitoimintaansa yksityiskohtaisesti dokumentissamme "KentlerGate".
Kentleriä seurasivat Saksassa Uwe Sielert, Volker Siegusch ja Gunter Schmidt.
Jälkimmäinen esimerkiksi kirjoitti 1990-luvun alussa esipuheessaan kirjaan "Male Intergenerational Intimacy":
"On olemassa onnistuneita pedofiilisuhteita, jotka auttavat ja rohkaisevat lasta."
Hän lisäsi: "Uhka tehdä kaikista pedofiiliteoista rangaistavia laissa on epäoikeudenmukainen, ja se olisi poistettava,
koska siihen liittyy syrjintää ja vähemmistön vainoamista."
Ernst Bornemann ilmaisi itsensä yhtä selvästi kirjassaan "Das Geschlechtsleben des Kindes", jossa hän väitti:
"Pedoseksuaalisilla, väkivallattomilla seksuaalisilla teoilla ei välttämättä tarvitse olla kielteisiä seurauksia lapselle."
Hän esiintyy myös WHO:n standardien viitteenä kirjansa kanssa:
"Childhood Faces of maturity", jossa hän käsitteli alle 8-vuotiaiden väitettyä seksuaalisuutta.
Kirjan keskeinen toteamus on: "että ihminen on seksuaalinen olento hedelmöittymisestä lähtien.
Tämä ilmenee lapsissa monin tavoin - heidän leikeissään, runsaassa mielikuvituksessaan,
kosketuksen tarpeessaan ja masturbaatiossaan.
Juuri tämä on tulossa yhä useampien päiväkotikonseptien perustaksi BZGA:n ja WHO:n kautta.
Ernst Bornemann ja Gunter Schmidt - kaksi monista esimerkeistä, jotka osoittavat, että WHO:n standardit eivät perustu ainoastaan
asiantuntijoiden hyvin yksipuoliseen lähestymistapaan, vaan että ne ovat joskus myös syvällä pedofiilimiljöössä.
Ja tämänkö pitäisi olla lastemme koulutuksen perusta?
Niin, nämä pedofiiliset kytkökset eivät siis yllätä meitä lainkaan, koska kaiken tämän nyt ajetun
seksuaalikasvatuksen esi-isä oli Helmut Kentler.
Helmut Kentler oli pedofilia-aktivisti ja itse asiassa myös hyväksikäyttäjä.
Hänet tuomittiin sittemmin lapsen hyväksikäytöstä, ja hänen oppilaansa oli Uwe Silert.
Uwe Silertin työ BZGA:ssa oli keskeisessä asemassa määriteltäessä WHO:n standardeja seksuaaliopetukselle Euroopassa.
Aivan, ja nämä puolestaan vaikuttavat suoraan yksittäisten osavaltioiden koulutussuunnitelmiin täällä Saksassa.
Bremeniä lukuun ottamatta lähes kaikilla osavaltioilla on niin sanottu kasvatussuunnitelma - orientointisuunnitelma,
jossa määritellään suoraan, miten seksuaalikasvatusta olisi järjestettävä päiväkodeissa ja mitä sen olisi sisällettävä.
Berliinin opetussuunnitelma sisältää juuri näitä asioita, jotka sitten löytyvät seksuaalikasvatuksen käsitteistä:
"Vähän myöhemmin omat sukupuolielimesi löydetään ja niitä tutkitaan intensiivisesti."
"Seksuaalinen uteliaisuus on yhtä lailla osa tervettä psyykkistä ja fyysistä kehitystä
kuin nautinto omasta kehosta", Berlin sanoo.
Tai Nordrhein-Westfalenissa se tarkoittaa:
"Hellyyden vaihtaminen, toistensa koskettaminen, kehon epävirallinen ja utelias tutkiminen ovat
välttämättömiä ego-identiteetin rakentamiseksi ja oman sukupuolen tiedostamiseksi.
Tämä tapahtuu yleensä leikkisästi, intuitiivisesti ja tiedostamatta. Päiväkotilapset!
Se siitä teoriasta. Mutta mitä tällaiset käsitteet tarkoittavat käytännössä niille, joita asia koskee?
Kaksi äitiä, jotka molemmat haluavat pysyä nimettöminä, kertovat, miten tämä kaikki päätyi heidän päiväkotiinsa.
Ensimmäinen tapaus tapahtuu Volkssolidarität-järjestön ylläpitämässä laitoksessa Sachsen-Anhaltissa.
Tämä on ensimmäinen kerta, kun kuulen seksuaalikasvatuskonseptista vaihtoehtoisesta mediasta.
Kyse oli pikemminkin siitä, että tällaisia käsitteitä on olemassa syvällä Etelä-Saksassa, ja olin itse asiassa
yllättynyt tai järkyttynyt siitä, että jotain sellaista on olemassa, ja ajattelin aina itsekseni:
Voi meille - tässä kylän päiväkodissa - joten siihen ei koskaan pääse, tai se ei pääse niin pitkälle.
Mutta kaukana siitä. Eräänä päivänä vanhempainillassa ilmoitetaan päiväkodin uusista konsepteista - niitä selittämättä.
Lisätietoja on ilmoitustaululla.
Jossain vaiheessa olin tällä ilmoitustaululla ja luin tästä seksuaalikasvatuskäsitteestä
huone- tai väkivaltakäsitteiden rinnalla.
Sain tietää tästä ja pyysin vanhempainneuvostoamme tutkimaan asiaa.
Ja niin he tekivätkin.
Ja vain tällä tavoin käsitteen sisältö tulee tunnetuksi - nimittäin juuri se, mitä WHO ja BZGA suosittelevat.
Ja muistakaa, että kaikki tämä oli ilmeisesti tarkoitus ottaa käyttöön salassa, vanhempien ohi.
Seksuaalikasvatuksen käsitettä ei siis koskaan mainittu.
Olen lukenut sen vain tältä foorumilta - hyvin pienissä suluissa.
Mielestäni näin tärkeästä aiheesta olisi kannattanut lähettää kiertävä sähköpostiviesti tai järjestää
vanhempainilta tai jopa tiedotuskirje tai jotain.
Koska se on tärkeä asia.
Loppujen lopuksi - asiat olivat avoimempia toisessa tapauksessa.
Tämä sijaitsee päiväkodissa Ala-Saksin osavaltiossa.
Meillä oli säännöllisesti vanhempainiltoja, joissa meille esiteltiin aina jotain uutta.
Ja sitten - samana iltana - päiväkodin johto ja opettajat kertoivat meille, että oli olemassa uusi käsite ja että
lasten oli oltava paljon avoimempia seksuaalisuutensa suhteen.
Ja että tämän vuoksi perustaisimme päiväkodissa nurkan, jossa lapset voivat olla omissa oloissaan -
ja jossa periaatteessa lähes kaikki on sallittua.
Niin sanotut lääkärileikit - et siis puuttuisi niihin liikaa.
Mutta lapsille kerrottaisiin, missä rajat ovat.
Sitten he sanoivat, että kyllä, siellä saa olla alasti, siellä saa kosketella itseään ja kyllä - siellä saa tutkia itseään
ja myös muita - siis sekä poikia että tyttöjä - niin sekaisin.
Ja kyllä, mutta jotenkin luulin, että me kasvatimme lapsemme eri tavalla.
Se ei pysähdy siihen ollenkaan.
Mutta asiat kääntyivät toisin.
Tulin siis aamulla - vein nuorimman poikamme päiväkotiin, ja sitten eräs opettaja
kysyi, voisinko tulla juttelemaan iltapäivällä.
Siellä olisi tapahtunut välikohtaus.
Sitten menin iltapäivällä juttelemaan.
Päiväkodin johtaja ja opettaja istuivat siellä.
Ja mitä he kertoivat teille tapahtuneesta?
Niin, ja sitten he sanoivat: Poikamme ei noudattanut sääntöjä.
Se ei luultavasti ollut tässä nurkassa, vaan kylpyhuoneessa.
Hän ei olisi hyväksynyt toisen lapsen "ei" ja olisi koskenut siihen.
Emmekä olisi halunneet sitä.
Ja sitten olin aluksi jotenkin täysin ymmälläni ja ajattelin, voiko tämä todella olla totta?
Ja sitten sanoin vain, että puhun pojalleni.
No, hän ei kertonut minulle siitä mitään.
Ja sitten puhuitte poikanne kanssa siitä?
Juuri niin.
Otin hänet heti mukaani - oli jo noutoaika.
Sitten istuimme hiljaa kotona ja kysyin häneltä yksinkertaisesti: "Kerro minulle, mitä siellä tapahtui?".
Ja sitten hän jotenkin muuttui todella pieneksi, katsoi alleen ja sanoi: "Äiti, en ole tehnyt
mitään." Hän sanoi: "Äiti, en ole tehnyt mitään.
Kerroin hänelle myös, mistä häntä syytettiin.
Hän sanoo: Kyllä, tiedän, mutta en koskenut toiseen lapseen.
Siellä ei ollut mitään.
Mutta nyt oli kyse todistuksesta todistusta vastaan.
Poikani oli yhtäkkiä rikoksentekijä.
Hänen sanotaan koskettaneen jotakin lasta, ja tämä ei halunnut sitä.
Ja se jäi jotenkin huoneeseen - sitä ei voitu selventää.
Ja tämä on perustavanlaatuinen ongelma.
Se on ilmeistä myös aikuisten epäillyissä väärinkäytöstapauksissa, kuten tässä Hessischer Rundfunkin raportissa kuvataan.
Valkoisen renkaan uhrien asianajajan Ulrich Warnken mukaan pienten lasten parissa työskentelevän pedoseksuaalisen
rikoksentekijän paljastumisriski on hyvin pieni.
Tämä johtuu siitä, että oikeuslaitoksessa vallitsee yleinen käsitys, jonka mukaan alle
4-vuotiaiden lasten lausunnot eivät ole päteviä oikeudessa.
Syy: lapset eivät voi muistaa kuten aikuiset, ja vanhemmat ja muut aikuiset voivat vaikuttaa heidän lausuntoihinsa.
Kun otetaan huomioon WHO:n asiantuntijoiden osoittamat pedokriminalistiset yhteydet, tämä
on enemmän kuin pelkkää ajattelemisen aihetta.
Heidän todistuksensa ei siis ole pätevä oikeudessa.
Ongelmana on myös se, että jos lasten keskuudessa esiintyy hyväksikäyttöä, se on lopulta todistus todistusta vastaan.
Eräs äiti kuvaili sitä hyvin vaikuttavasti.
Hänen poikansa on väitetty syylliseksi, ja hän uskoo tietysti lastaan.
Tällaiset käsitteet ilmeisesti rohkaisevat myös lasten välisiä seksuaalisia väkivaltaisuuksia, eikä niitä voida edes selvittää.
Ja hän muistaa, vaikka siitä on jo monta vuotta, hän muistaa sen vielä tänäkin päivänä ja häpeää koko
asiaa, vaikka hän väittää, ettei ole tehnyt sitä lainkaan.
Voivatko pienet lapset ylipäätään olla rikoksentekijöitä vai onko termi kielletty täällä?
Eivätkö molemmat lapset ole niiden väärien olosuhteiden uhreja, joista aikuiset ovat vastuussa?
No, maailmaa ollaan luomassa.
Lapset kuljetetaan keinotekoisesti johonkin ja pakotetaan siihen, jossa he päätyvät seksuaalisuuteen, joka on -
mielestäni - keinotekoinen, eli ei orgaanisesti kasvanut, kuten se normaalisti lopulta tapahtuisi.
Kuten sanoin, jälleen kerran, hyvän siteen ja terveen kehityksen pohjalta terve
seksuaalisuus kehittyy jossain vaiheessa orgaanisesti.
Näin se menee.
Tässä puututaan hyvin varhaisessa vaiheessa ihmisen elämään, jolla ei ole mitään tekemistä seksuaalisuuden kanssa tässä muodossa.
Ja sitten se voi tietysti joutua sellaiseen kehitykseen, joka ei ole terve ja joka ei ehkä lopulta pysty hyväksymään rajoja.
Ja sitten häpeä, inho ja luonnollinen immuunijärjestelmä eivät ehkä myöskään kehity
hyvin. Ja se tietysti avaa oven hyväksikäytölle.
Voisin siis hyvin kuvitella, että loppujen lopuksi tämä johtaa täsmälleen päinvastaiseen tulokseen kuin ne, jotka nyt
ajattelevat, että heidän on edistettävä lasten seksuaalisuutta varhaisessa iässä, jotta he voivat myös erottautua
toisistaan varhaisessa iässä, ja sanoisin, että se on täsmälleen päinvastaista kuin mitä tapahtuu.
Ja se on nyt jopa tilastollisesti ilmeistä, ainakin Nordrhein-Westfalenissa.
Siellä tuli ilmi, että päiväkodeissa tapahtuvien lasten seksuaalisten väkivaltaisuuksien
määrä on noussut dramaattisesti viime vuosina.
Poliisin nykyiset rikostilastot osoittavat myös valtavaa kasvua, kun taas esimerkiksi pikkuvarkauksia, jotka ovat
tyypillisempää lasten käyttäytymistä, koskevat luvut ovat pysyneet vuosien mittaan suunnilleen samoina.
Kun lapset joutuvat kokemaan tällaisia hyökkäyksiä, minun on oletettava, että he ovat emotionaalisesti
musertuneita ja pahimmassa tapauksessa traumatisoituneita.
Ja jos tiedämme nämä yhteydet traumatologiasta, puhumme voimakkaasta toistamisen tarpeesta, eli
voimakkaasta tarpeesta esittää uudelleen laukaisevat tapahtumat.
Sinun on kuviteltava se ketjureaktiona.
Jos minulla on tietty määrä lapsia, joita voidaan kuvailla kärsineiksi, eivätkä he saa
terapeuttista tukea tai jos tätä traumaa ei saada ratkaistua.
Tämän jälkeen he siirtävät nämä traumaattiset kokemukset muille lapsille.
Tämä selittää ainakin jossain määrin tämän tilastollisen kehityksen.
Myös tiedotusvälineet tukevat tätä.
Tarkoitan, että jos muistatte, ennen oli niin, että seksuaalisuuteen liittyvä sisältö oli osa iltaohjelmaa.
Mutta nykyään lapset saavat sitä helposti.
Ja se ei ole käytännössä lainkaan ongelma lapsille, kun he katsovat tällaisia kohtauksia
elokuvissa tai tietokonepeleissä tai missä tahansa.
Ja se on tietysti ongelmallista, kun pedagogiset käsitteet noudattavat samaa polkua ja lapsia
kannustetaan seksuaaliseen käyttäytymiseen joka käänteessä.
Sillä ei ole mitään tekemistä lapsen vapaan tahdon kanssa.
Kun näette sen yhä uudelleen ja uudelleen tiedotusvälineissä, kun kuulette sen yhä uudelleen ja uudelleen ja kun teille sanotaan
myös esimerkiksi päiväkodissa: "Miksi ette tutkisi itseänne?
Ja jos alat olla seksuaalisesti aktiivinen, lapsi ei päätä siitä itse. Se päätetään lapsen puolesta.
Sen pitäisi tehdä niin.
Siihen suuntaan se on menossa.
Ja sitten on vielä vertaispaine, jota lapsen on vaikea vastustaa.
Ja jos sitten lähetetään myös vieraita henkilöitä, joilla ei lopulta ole mitään tekemistä psyko-neuroottisen kehityksen,
psykologian, psykoterapian, psykodiagnostiikan kanssa, eli esimerkiksi lastentarhan tätejä, joita ei ole koulutettu
lainkaan reagoimaan herkästi tähän, mitkä lapset lähetetään näihin pehmonurkkauksiin, mistä he oikeastaan tulevat?
Mitä he itse asiassa kokivat kotona?
Voisiko olla mahdollista, että jompikumpi heistä, poika tai tyttö, joutui kohtaamaan sairaan seksuaalisuuden kotona jo
varhain ja että hänellä oli jo kokemuksia hyväksikäytöstä?
Laitan siis päällekkäin kaksi lasta, jotka ovat jo kehittämässä persoonallisuuttaan, jotka ovat jo saaneet ensimmäiset
konfliktikokemuksensa ja jotka ovat ehkä myös kehittymässä konfliktihenkiseksi persoonallisuudeksi,
nimittäin persoonallisuudeksi, jota on helpompi käyttää hyväksi. Toinen, jota käytetään helpommin hyväksi.
Ja kun kaksi heistä pääsee yhteen - puhun nyt vallasta, puhun pahoinpitelystä - näissä kodikkaissa nurkissa
tapahtuu paljon sellaista, mistä emme edes uneksisi painajaisissamme siitä, mitä lapset tekevät toisilleen.
Näitä käsitteitä perustellaan kuitenkin kaikenlaisen väärinkäytön ennaltaehkäisemisellä.
Seksuaalikasvatuksessa on tietysti kyse myös siitä, että varmistetaan, että vaarallisissa tilanteissa olevat
lapset voivat saada apua, kääntyä jonkun puoleen ja että heillä on kieli, jolla he voivat tehdä niin.
AWO, yksi Saksan suurimmista päiväkotien ylläpitäjistä, julkaisee jopa oman versionsa WHO:n toimintasuunnitelmasta
esitteessä nimeltä "Suojelukonseptit lasten ja nuorten seksuaalista hyväksikäyttöä vastaan laitoksissa ja palveluissa".
Ja siinä lukee se, mikä on meille aivan liian tuttua Kentleristä Timmermanniin . .
[Ja niitä on yhä enemmän ja enemmän.
Kyllä, esimerkiksi Ala-Saksin osavaltion päiväkotikonseptissa lukee:
"Kehon tutkimispelit, joita usein kutsutaan myös tohtoripeleiksi, ovat yksi yleisimmistä ja
tunnetuimmista lasten seksuaalisuuden ilmaisumuodoista.
Rajojen rikkomisen estämiseksi on tärkeää, että vanhemmat ja myös laitosten kasvatusavustajat ja asiantuntijat
keskustelevat lasten kanssa yhä uudelleen ja uudelleen seuraavista kehontutkimusleikkejä koskevista säännöistä.
1. vapaaehtoisuus - haluavatko kaikki mukana olevat lapset pelata peliä?
2. voit sanoa "lopeta" milloin tahansa. Ei tarkoittaa ei!
3. kukaan ei loukkaannu.
4. mitään ei työnnetä kehon aukkoihin.
5. samanlainen ikä: ikäeron ei pitäisi olla niin suuri, ettei vallan epätasapainoa synny.
6. Apua voidaan pyytää milloin tahansa. Avun hakeminen ei ole vasikointia."
No, nämä ovat tyypillisiä sääntöjä, ja kun ajattelen sitä, että jos lapsille kerrotaan näitä
sääntöjä koko ajan, he ymmärtävät ne heti alkuunsa.
Kyllä, ehdottomasti! Kun esittelet näitä termejä, saat lapset ensin huomaamaan, että sellainen asia
on olemassa, ja sitten tutkimaan asiaa tarkemmin.
Ja se on periaatteessa täysin tarpeetonta lasten kannalta.
Jos se ei kehity itsestään, vaan ainoastaan tämän impulssin kautta.
Koko asian ironiaa on se, että mikään näistä seksuaalikasvatuskonsepteista ei
olisi itse asiassa pakollinen päiväkodeissa.
Se kuulostaa aina siltä, mutta se ei ole sitä ollenkaan.
Ainoa asia, joka heidän on täytynyt tehdä, on se, että heillä on oltava vuosina 2021-2024 väkivallan suojelua koskeva konsepti
tämän lasten ja nuorten vahvistamista koskevan lain seurauksena.
Jokaisella päiväkodilla on oltava tämä, jotta se voi saada toimiluvan tai säilyttää sen.
Ja osana tätä väkivallan suojelua koskevaa konseptia he ovat nyt panemassa täytäntöön kaikkia näitä seksuaalikasvatuskonsepteja.
Ja kaikki on sekaisin.
Ennaltaehkäisyn käsitteillä pyritään estämään aikuisia tekemästä lapsiin kohdistuvia rikoksia ja estämään aikuisten
tekemä lasten seksuaalinen hyväksikäyttö julkisissa laitoksissa.
Samaan aikaan he sanovat, että lasten hyväksikäytön estämiseksi luomme
seksuaalikasvatuskäsitteitä, jotta lapset voivat nimetä asioita.
Mutta se ei vaikuta lapsiin lainkaan.
Seksuaalisen hyväksikäytön estämiseksi on puututtava aikuisiin.
Mielestäni tilanne, jossa lapsen on sanottava EI, jotta hän ei joutuisi alttiiksi muiden lasten
väkivaltaiselle käytökselle, on jo hyväksikäyttöä.
Kyllä, sitä on mietitty.
Kun leikimme, emme satuta muita. Ei, ei.
Sanotko STOP ... - Kyllä, tiedän. - ...sitten lopetamme, ei se haittaa.
... Voivatko lapset sanoa ei ollenkaan, vai heijastetaanko aikuiset tässäkin asiassa pieniin lapsiin?
"Sanoisin yksinkertaisesti, että se ei toimi.
Lapsille pitäisi tietenkin kertoa, että vartalosi kuuluu sinulle ja että kukaan ei saa koskea sinuun, jos et halua sitä.
Lapsille on kerrottava ja heille on kerrottava se.
Et voi vain odottaa, että he pystyvät siihen.
Ei tuossa iässä, ei päiväkoti-iässä, he eivät mitenkään pysty siihen.
He pystyvät siihen myöhemmin teini-ikäisinä - ja monet heistä eivät pysty siihen silloinkaan,
kyllä. Joten teidän on myös opittava sanomaan EI.
Mutta lastentarhaikäisiltä lapsilta ei voi odottaa, että he pystyvät siihen.
Se on alku sille, että opin, että voin erottautua muista - mutta siihen pystyn varmasti vasta paljon myöhemmin."
Kyllä, odotetaan:
Seksuaalikasvatuksen kapeikko, jolla on ilmeiset yhteydet pedofiliaan, on vallannut vaikutusvaltaiset järjestöt ja käyttää
niitä hyväkseen ajaakseen ylhäältä alaspäin erittäin ongelmallista ohjelmaa, jonka avulla asioista, jotka
oikeastaan kuuluvat syyttäjien ja nuorisotoimistojen toimivaltaan, tulee osa päiväkotien arkea - kirjaimellisesti.
"Ala-Saksin osavaltion nuorisotoimisto on lopettanut "ruumiin tutkimushuoneen" Hannoverin
työntekijöiden hyvinvointiliiton ylläpitämässä päiväkodissa.
Opetusministeriö luokitteli kasvatuskonseptin lapsen hyvinvointia vaarantavaksi."
Jännitys oli suuri vuonna 2023, ikään kuin kaikki olisi tullut niin yllättäen.
Mutta todellisuudessa kaikissa päiväkodeissamme tapahtuu juuri näin. .
Jotkut vasemmistolaiset tiedotusvälineet ovat jo pitkään tukeneet tätä ohjelmaa.
Nyt "herännyt ajanhenki" uhkaa kuitenkin vallita tiedotusvälineissä, kuten tästä SAT:n
alueellisesta raportista huhtikuulta 2025 käy ilmi:
"Lääkärileikkejä tai fyysistä tutkimista lastenhuoneessa, itsetyydytys ...".
Ala-Saksin osavaltiossa jälleen sama kuin Hannoverissa.
Mutta sen sijaan, että kulttuuriministeri olisi kieltänyt sen, hän puolustaa nyt käsitettä kaikilla täällä
paljastamillamme puolitotuuksilla ja epätotuuksilla.
"Jokaisen instituution on määriteltävä käsitteissään, miten lasten kehitystä käsitellään ja siten myös heidän oman kehonsa
löytämistä, koska tämä on ratkaisevaa, jotta lapsia voidaan viime kädessä suojella pahoinpitelyiltä - , ja nämä perustuvat
kasvatuksellisiin ja tieteellisiin standardeihin , ja siksi valtion nuorisotoimi valvoo ja tarkastaa ne tarkasti.""
"Jos käsitteestä otetaan vain yksi kohta, sanovat Bramschen vastuuhenkilöt, se voi johtaa nopeasti väärinkäsityksiin."
Väärinkäsityksiä? Ei suinkaan!
Kyse on valtion tukemasta lasten vaarantamisesta , jota ajavat vasemmistoideologit mediassa ja politiikassa.
[Väärinkäytösten ehkäisemisen ja tieteellisen tarkkuuden kaltaisten myyttien lisäksi
on olemassa toinenkin oikeudellinen vipu.
Tämä on havaittavissa myös Timmermann 2013: väitetyt lapsen oikeudet.
"Tietenkin myös lasten oikeus myönteiseen ja yksilölliseen seksuaalisuuden kehitykseen...". .
Pähkinänkuoressa: Koska lapsilla on oikeus seksuaalikasvatukseen, jonka heidän vanhempansa jatkuvasti kieltävät heiltä, valtion
on puututtava asiaan ja valvottava tätä oletettua oikeutta.
Ja siksi tämän ideologian näkökulmasta tämä on ihanne: lapsen ja aikuisen seksuaalisuus.
Jokainen, joka kieltää, että lapset ovat lapsia, ja tulkitsee heidät uudelleen seksuaalisina olentoina, voi olla tyytyväinen
tähän kehitykseen, mutta hänen on hyväksyttävä kysymys siitä, voiko olla sattumaa, että se on saanut
alkunsa alueilta, joilla lapset eivät ole muuta kuin lapsia:
Pedofiilisten aikuisten seksuaalisen halun kohteet.
Ja silti: se on osa kaikkialla läsnä olevaa "monimuotoisuushulluutta", ja sitä toteutetaan
hillittömästi - niin voimakkaasti, että jopa konservatiivisella puolella tuskin yksikään poliitikko uskaltaa vastustaa sitä.
"Olemme jakaneet tämän tutkimuksen kaikille Euroopan parlamentin jäsenille.
Meillä oli 700 henkilön lista, ja valitettavasti vain 3 näistä 700 henkilöstä vastasi.
Tähän mennessä ei ole tehty mitään tämän asiakirjan uskottavuuden kyseenalaistamiseksi.
Tämä osoittaa, miten kiinnostuneita poliitikot ovat nykyään lastensuojelusta.
Ihmiset puhuvat monista aiheista, mutta harvoin puhutaan lapsista."
"Kun otetaan huomioon, että sekä asiantuntijaryhmä että käytetyt lähteet ovat puolueellisia, uskon, että
tämäntyyppisen seksuaalikasvatuksen noudattaminen jakaa lapset täysin luonteensa mukaan.
Ja jos lapset tottuvat heti alusta alkaen seksisuhteisiin tai näkevät seksuaalisuuden asiana, jota syödään kuin makeisia, kuin
kulutushyödykettä, jos he tottuvat jatkuvasti vaihtuviin kumppaneihin, herää kysymys, milloin tämä henkilö päättää
esimerkiksi perustaa perheen ja solmia vakituisia suhteita?"
Juuri näin monet vanhemmat tuntevat. Siksi on vastarintaa ja se kannattaa.
Yhdessä muiden vanhempien kanssa Sachsen-Anhaltin osavaltiossa asuva äiti onnistui toistaiseksi
estämään konseptin käyttöönoton päiväkodissaan.
"Yleisesti ottaen minua häiritsi se, että seksuaalikasvatus on ylipäätään olemassa, koska minulle termit seksuaalisuus
ja lapsuus eivät sovi yhteen. Ne sulkevat toisensa pois."
Ala-Saksista kotoisin oleva äiti sen sijaan pahoittelee, ettei ole heti protestoinut.
"Olen itse asiassa vihainen itselleni siitä, etten huutanut heti tuossa
vanhempainillassa ja sanonut: Ei, en halua tuota lapselleni!
Neuvoisin kaikkia tarkastelemaan paljon tarkemmin sen päiväkodin konseptia, johon lähetän
lapseni, jotta hänestä pidetään hyvää huolta.
Ja jos tällainen seksualisoitu pedagoginen käsite ilmestyy, kehotan kaikkia sanomaan EI.
Ja jos päiväkoti ei lopeta tätä, suosittelen itse asiassa antamaan lapsen jonnekin muualle, viemään hänet ulos!
Koska uskon - ja näen sen pojastani niin monen vuoden jälkeen - että hän ei ole unohtanut.
Enkä tiedä, kuinka paljon hän saattaa kärsiä tästä ensimmäisestä seksikokemuksesta, kun hän saavuttaa murrosiän.
En voi edes ennakoida sitä vielä."
"Jos kuvitellaan, että tämä tapahtuu säännöllisesti ja normaalisti murrosiän aikana, pitäisi pystyä myös
osoittamaan, miksi tämä on tietyissä olettamuksissa liian myöhäistä ja ehkä jopa edistää epäsuotuisia kehitysprosesseja.
Tästä ei kuitenkaan ole todisteita.
Miksi minun pitäisi siis asettaa seksuaaliset impulssit lapsuusvaiheeseen, jos lapset
eivät tarvitse sitä terveen kehityksen kannalta?
Jos tämä siis puuttuu, kukaan ei ole vielä todistanut, että lapset kehittyisivät silloin epänormaalisti tai silmiinpistävästi.
Seksuaalirikokset ovat kuitenkin lisääntyneet sen jälkeen, kun tällaisista menetelmistä
tuli suosittuja, ja tämä yhteys on ilmeinen.
Mutta en voi todistaa päinvastaista."
"Johtopäätös: Nämä käsitteet todella ohjaavat pahoinpitelyihin ja todelliseen seksualisointiin - alusta alkaen."
"Lisäksi vanhempien vastuulla on valistaa lapsiaan näissä asioissa ja vastata kaikkiin
kysymyksiin, joita heillä voi olla tuossa iässä.
Ei ole lasten asia, että he ovat jatkuvasti tekemisissä seksuaalisuuden kanssa kysymättä.
"Kyllä, ja kyse on myös siitä, että vanhemmat ovat todella valppaita.
Vanhempien on todella oltava valppaina, ja heille on näytettävä se."
"Näistä päiväkotien seksuaalikasvatuskonsepteista on päästävä eroon.
Sellaisella ei ole sijaa päiväkodissa. Lapset eivät tarvitse sellaista.
Lapset tarvitsevat sitoutumista eivätkä seksuaalikasvatusta. Tämä on hulluutta!"
Ryhdy myös aktiiviseksi.
Jaa tätä elokuvaa, tiedota ympäristöllesi, jaa tiedotusmateriaalia.
Näytä muille, mitä tapahtuu.
Koska tämä on poikkeama, josta yhteiskuntamme ei voi luopua tarpeeksi nopeasti.
Ja lopulta se on meistä, vanhemmista, kiinni.
Olemme viimeinen linnake seksualisointia ja lapsiimme kohdistuvaa hyökkäystä vastaan: "Rikospaikan päiväkoti
(The woke attack on our children)" "Demo for all" -järjestön elokuvaprojekti.
Jos haluat tukea työtämme, otamme mielellämme vastaan lahjoituksesi.
Äläkä unohda tilata kanavaa ja uutiskirjettä.