Seksualni napadi među djecom u vrtićima su u porastu.
Ovo je bio naslov u Bildeu u prosincu 2024.: Prijavljeni napadi u Sjevernoj
Rajni-Vestfaliji: Novi šokantni podaci o nasilju u vrtićima:
Gotovo 2.000 slučajeva tjelesne ozljede ++ Seksualni napadi su se više nego udvostručili
Novine NW Nachrichten izvijestile su 13. rujna ove godine: Značajno više nasilja u vrtićima Sjeverne
Rajne-Vestfalije – fizički napadi i seksualno zlostavljanje
Od 2022. godine broj prijavljenih slučajeva se više nego udvostručio.
U Sjevernoj Rajni-Vestfaliji slučajevi seksualnog nasilja počinjenog od strane djece gotovo su se utrostručili.
Ovo su samo dva reprezentativna naslova iz savezne države Sjeverna Rajna-Vestfalija.
Ovaj opasan razvoj događaja nije slučajnost:
Od kolovoza 2024. svaki je dječji vrtić obvezan predstaviti takozvani "koncept zaštite od nasilja".
Mnoge institucije također integriraju koncepte seksualnog odgoja u ovom kontekstu.
"Sobe za istraživanje tijela", "udobni kutci" i slični sadržaji nisu rijetki.
Trenuci, koji se plasiraju kao obrazovno vrijedni, potječu od standarda Svjetske zdravstvene
organizacije za seksualno obrazovanje u Europi.
Sadržaj ovih standarda je izrazito uznemirujuć.
Za djecu od 0 do 4 godine preporučuje se sljedeće: "Uživanje i želja za dodirivanjem vlastitog tijela,
masturbacija u ranom djetinjstvu" ili "strastvena iskustva, fizička intimnost kao dio ljudskog života".
- s tim je povezano stjecanje seksualnih vještina kroz takozvane "igre doktora".
Djeca od 4 do 6 godina trebaju "razgovarati o seksualnim temama"!
Ovo se također povremeno spominjalo u javnim medijima, ali bez otkrivanja izrazito problematične
agende pedofilske infiltracije koja stoji iza toga.
Francuski društveni znanstvenik Thibault Kerlirzin iz organizacije za zaštitu djece Mamans Louves istraživao je izvore
znanstvenih preporuka WHO-ovih standarda i otkrio, između ostalog, autore iz lobističkih
skupina koji otvoreno podržavaju pedofiliju.
Među njima su ljudi koji su objavljivali u pedofilskim časopisima i duboko su ukorijenjeni u tim krugovima.
Edukativna brošura "Die schleichende Pädophilisierung" (Poluptana pedofilizacija) koju je objavila
organizacija za zaštitu djece Demo für alle navodi:
Seksualizirana djeca su raj za pedofile.
Međutim, seksualizacija ne vreba samo u mračnim kutcima interneta, nego i u naizgled zaštićenim prostorima poput škola i vrtića.
"Tatort Kita" je poziv svim roditeljima, odgajateljima, osoblju službe za zaštitu djece i ostatku pravosudnog sustava da
zaustave ovo državno sponzorirano ugrožavanje dobrobiti djece.
Za zaštitu naše djece: Molimo vas, podijelite ovu važnu poruku!
Veliko hvala prije svega ide akcijskoj koaliciji DemoFürAlle!
TRAILER
"Dakle, pojam 'koncept seksualnog odgoja' nikada nije spomenut."
Ovo su uznemirujući izvještaji.
"Ovaj: 'Državni ured za dobrobit mladih zaustavlja planirani prostor za fizičko istraživanje u dječjem vrtiću'"
I sve ih je više i više.
"Tada sam se počela pitati je li koncept doista bio toliko dobar."
Što se događa u našim vrtićima?
"Ljudi su seksualna bića od samog početka."
"Igre liječnika dio su normalnog dječjeg razvoja. Bilo da uživaju u dodirivanju ili u igri ili ne."
U ovom filmu pokazat ćemo kako je vrlo problematičan trend u seksualnom odgoju zavladao među utjecajnim organizacijama.
"Evo te zloglasne matrice."
"Ona je razotkrila stvari koje bi trebali znati svi roditelji i svi politički vođe."
Njihov cilj: nova dimenzija seksualizacije djece.
Ali kakav utjecaj to ima na najmlađu djecu?
"Tada se u ovim ugodnim kutcima događaju stvari koje ne bismo mogli ni zamisliti u svojim najgorim
noćnim morama, stvari koje djeca čine jedni drugima."
"To je već zlouporaba."
"Da!"
"Zapravo, ljuta sam na sebe što nisam odmah progovorila na tom roditeljskom sastanku i
rekla: 'Ne, to ne želim za svoje dijete.'"
Pitanja koja su zapravo više u nadležnosti javnih tužitelja i službi za zaštitu maloljetnika trebaju postati norma u vrtićima.
Mjesto zločina: vrtić. Woke napad na našu djecu.
To je trend koji traje desetljećima: seksualizacija zapadnih društava.
Sve više i više, sve brže i brže, sve buntovniji i sve više usmjereni na djecu.
Zapravo je danas trebala održati čitanje za djecu u gradskoj knjižnici Bargteheide: "Drag Queen Veuve Noire".
"Ali naravno, to je također znak koliko je važan ovaj oblik obrazovnog rada koji također obavljamo."
Jer samo kada se aktivno uključimo u dječje vrtiće, škole i strukovne fakultete, možemo zaista uspjeti u obrazovanju ljudi.
Istražiti? Čime?
"U lipnju se želi udružiti s drag kingom Ericom Bigclitom..."
München, slične slike, ista tema:
"... organizirati čitanje za djecu od 4 godine naviše."
Trend prema sve ranijoj seksualizaciji nije njemački fenomen.
Torrevieja, Španjolska: Na gej paradi mala djeca plešu u kostimima prostitutki.
Pedofilija na otvorenoj ulici.
Pripadaju li djeca uopće na povorkama ponosa?
Očito je tako u Wrocławu, u Poljskoj.
U Londonu, Parada ponosa sada ima vlastiti obiteljski i dječji prostor.
Britanski izdavač obrazovnih materijala Twinkl na ovaj način glorificira duginu agendu ("jednak prava za sve").
I to je izazvalo priličnu buru u SAD-u:
"Dolazimo po vašu djecu", skandirali su sudionici povorke ponosa u New Yorku.
Sve je to bio samo nesporazum, uvjerili su inicijatori sve.
Slogan je bio izvađen iz konteksta.
Stvarno?
Frankfurt am Main, srpanj 2025.:
Danas je Christopher Street Day, ili bolje rečeno Dani.
Ono što je započelo kao parada ponosa sada je postalo četverodnevni događaj na obalama rijeke
Main, a djeca su ovdje također izričito dobrodošla.
Takozvana CSD milja oglašava vlastiti prostor za mlade i obitelji.
'Savršeno za djecu da prepuste svojoj kreativnosti,' prema organizatorima.
'Konačno, prostor za naše male goste,' pišu na Instagramu.
Ergo: vrtuljci i dvorci na napuhavanje pored fetiš štandova.
Dugini jednorogi susreću se s duginom ideologijom.
Gejevi u kožnim odijelima pored male djece – kao da je to sasvim prirodno na događaju koji
je usmjeren na potpunu seksualizaciju odraslih.
Nema kritike, svi sudjeluju.
Ali iako samo rijetki roditelji dobrovoljno dovode svoju djecu ovamo, postoje i druga mjesta
gdje svi roditelji moraju dovesti svoju djecu.
Na mnogim mjestima seksualizacija je već uobičajena u školama.
Ali to nije sve.
Sada to počinje i u vrtićima.
Kakav učinak to ima na djecu?
Koji su rizici uključeni i što je s interesima roditelja?
Za ovaj film proveli smo mjesece istražujući, sastajući se sa stručnjacima, analizirajući mreže i
otkrili neke zabrinjavajuće pozadinske informacije.
Ovdje predstavljamo rezultat.
Stvari koje bi svi roditelji trebali znati – a ionako i svi političari.
"Ovo je problem koji očito sve više zabrinjava roditelje: rana seksualizacija njihove djece, sada čak i u vrtićima."
"Da, potpuno je ludo."
Sve vrste novina o tome izvještavaju.
Ovdje: Državni ured za socijalnu skrb za mlade obustavlja planirani prostor za fizičko istraživanje u dječjem vrtiću.
To je bilo u Hannoveru.
Imamo ovo ovdje u Braunschweigu: igranje doktora u vrtiću.
Imate ovdje: Vrtić razmatra prostor za seksualne igre.
U Kerpenu: Masturbacija i igre liječnika.
Dakle, posvuda, pa čak ga imate i u katoličkim vrtićima.
Katolički vrtić otkazuje skandalozne događaje s igranjem doktora – u Kölnu.
I u Švicarskoj je to također uobičajeno: sobe za igru doktora su normalne u švicarskim vrtićima.
"Ovo je također nešto što smo iskusili s 'Roditeljskom akcijskom inicijativom'."
Primamo sve više pisama zabrinutih roditelja koji nam se obraćaju i kažu da ovaj tip seksualnog odgoja
ili seksualnog poučavanja postaje pretjeran u vrtićima.
To se kreće od prikazivanja knjiga do napada koji se događaju među vršnjacima ili djecom.
Postoje neke stvari koje vam privuku pažnju i koje su zaista vrlo, vrlo zabrinjavajuće.
Ovo je uznemirujuća vijest.
Sve je ovo izuzetno stresno i izuzetno osobno za one na koje se to odnosi , zbog čega o
tome ne žele mnogi govoriti pred kamerom .
Kerstin Kramer je dogovorila sastanak s nekoliko roditelja koji su pristali učiniti upravo to.
Na njihov zahtjev nećemo otkriti mjesto stanovanja ili identitet pogođenih osoba.
Sve što možemo reći jest da nas naše putovanje vodi u mali grad negdje u Bavarskoj.
Priča počinje prilično nespectakularno razgovorom dviju majki u vrtiću.
"I ispričala mi je o svojim sinovima, koji su se kod kuće srdačno smijali našoj kćeri, ili
bolje rečeno onome što su zajedno doživjeli."
A sinovi su rekli da je naša kći stavila prst u stražnjicu, što rade cijeli dan kod kuće.
Ali kći dotične majke sjeća se toga sasvim drugačije.
"Onda sam je izravno pitala o tome. Što je to bilo?"
Je li ono što mi je mama rekla zaista istina?
Da, mama, to je istina, ali nije bilo nimalo onako kako ti je rekla.
Uopće nije bilo tako kad su mi dečki skinuli hlače.
Oprostite, što je to?
A onda je rekla da su joj ti dječaci navodno nekoliko puta, ne samo jednom, spustili hlače i da se to redovito događalo.
Da, kontaktirali su nas, a ja sam s njom već ranije razgovarala telefonom, a tijekom razgovora je također spomenula da su
njezinu kćer dvoje dječaka nekoliko puta seksualno zlostavljali.
Dakle, ovdje govorimo o djeci.
Mjesto zločina: šumska vrtićka ustanova s ekološkim naglaskom.
Između ostalog, u otvorenom prostoru nalazila se cijev u koju su se djeca mogla provući.
"Iza kuće je jedan, na zemljištu, cijev, tunel, gdje se možeš sakriti."
Ono što se ne može vidjeti izvana.
"Ako ne gledaš izravno u to."
Ovdje su se, čini se, dogodili napadi.
Da, a kasnije se ispostavilo da su je dječaci prisilili i natjerali da pred njima
skine hlače i da si stavi stvari u stražnjicu.
Moguće je da su dječaci također umetnuli prste u njezinu stražnjicu.
S obzirom na dob djece, točno što se dogodilo ostaje nejasno.
Ali je očito da se nešto dogodilo, i to nešto ozbiljno.
"Zapravo, naša kći je tada imala ozljede u genitalnom području."
I zapravo sam otišao pedijatru da saznam: Što je to? Što trebam učiniti? Kakvo je to?
Pogledala je to, primijetila je to, nije mogla ništa reći.
I također je rekla da ako dijete o tome ne želi govoriti, ne bih trebao inzistirati na tome kako ne
bih pogoršao bilo kakvu traumu koju bi mogla imati.
Međutim, reakcija institucije na incident je još izvanrednija.
"Sve je to ionako samo priča koju je moja kći izmislila."
A ako imaju bilo kakvih pitanja o seksualnosti, to ćemo razjasniti.
Ono što me također navelo na razmišljanje jest da, kao majka – ili kao otac – to želimo učiniti
sami i ne moramo nužno dobiti to od institucije.
I također sam im spomenuo da bih želio vidjeti koncept zaštite.
Da, da, imamo jedan – moramo imati i to.
Ali mi to nikada nije dano.
Nisu htjeli da tamo gledam.
I kasnije je to izašlo na vidjelo, nakon što je majka također pokušala razgovarati s upravom vrtića.
I sve je preneseno na dijete.
Prema načelu da je sve samo mašta.
Ali kasnije se ispostavilo da je još jedno dijete doživjelo istu stvar – s istim dječacima.
"I možemo biti sretni što smo to saznali relativno rano, jer smo tada mogli odmah reagirati."
Pa kažem 'mi', ali ti si reagirao, da, ti si to savladao.
Mogli smo odmah reagirati kako bismo zaštitili naše dijete.
U toj drugoj obitelji saznali su vrlo kasno.
Kći sada pohađa drugu vrtić.
Hoće li dijete biti traumatizirano tim događajima, postat će očito tek u dalekoj budućnosti.
Jedno je sigurno: koliko god bilo teško detaljno rekonstruirati što se doista događa u takvim "udobnim
kutcima" u vrtićima, posljedice mogu biti ozbiljne.
I to bez ikakvih igara s doktorom ili bilo čega sličnog.
"Također nije bilo istraživačke sobe u pravom smislu te riječi."
Djeca su jednostavno ostavljena sama.
Ali upravo je to poanta.
Upravo je to ono što je predviđeno konceptima seksualnog odgoja u dječjim vrtićima.
Prihvaća se da će djeca međusobno istraživati bez nadzora, dodirivati genitalije
jedni drugih i umetati predmete u svoje otvore.
Nitko ne primjećuje.
A djeca su također u dobi kada to ne moraju nužno otvoreno komunicirati.
"Je li to slučajnost?"
Što zapravo kažu stručnjaci koji su upoznati s dječjom psihologijom i zlostavljanjem?
Imamo zanimljiv kontakt u Neubrandenburg. Oni su bračni par.
Oboje su psihoterapeuti za djecu i adolescente, pa vidimo što o tome imaju za reći.
Dakle, ponovno idemo na turneju. Ovaj put u Neubrandenburg.
Anja i Roman Göbeke pozdravljaju nas u svojoj ordinaciji.
Obično ovdje brinu o svojim pacijentima.
Psihoterapeuti i bihevioralni terapeuti pomažu djeci i adolescentima da prevladaju
traumu ili poremećaje tjeskobe, na primjer.
"Dakle, bihevioralna terapija se ovdje odvija u ovoj prostoriji."
Prije toga, Roman Göbeke je nekoliko godina radio u vrtićima.
U profesionalnom smislu, njegov je rad oduvijek bio usmjeren na dobrobit djece.
"Roditelji su prirodno dio ovoga."
Oni su već uzeti u obzir u prijavi, a postoje i ovi sati referentnih osoba.
To znači da nam treba prostor za djecu i roditelje.
Ali najmlađi su ovdje u fokusu.
Ovo se također odnosi na područje rada Anje Göbeke.
"Dakle, ovo je prostor za dubinsku psihologiju i igrovnu terapiju."
Ova je soba malo veća od one druge jer mi ovdje također treba dovoljno igračaka.
Ukratko: oboje poznajete djecu i njihovu psihu.
Također redovito liječe žrtve zlostavljanja.
Želimo znati što Anja i Roman Göbeke misle o trendu sve ranije seksualizacije.
"Mislim da bi seksualnost trebala biti integrirana u emocionalnost odraslih i zrele odnose."
Dakle, ovo nije nešto što se može promatrati izolirano, već bi to doista trebalo integrirati.
Također bi trebalo biti da su djeca već dovršila svoju rodnu identifikaciju.
Da, pa to bi bilo negdje tijekom puberteta, u najranijoj fazi.
Dakle, još uvijek uvelike tražiš svoj identitet, uključujući i svoj rodni identitet.
I to treba dovršiti prije nego što se bilo kakvi seksualni činovi zapravo dogode.
Sve ostalo bilo bi prerano jer bi djeca time bila preopterećena.
A budući da bi seksualnost tada bila nešto izolirano u tom kontekstu i još neintegrirano.
"Pa, djecu sam oduvijek doživljavao na ovaj način i također sam primijetio da ih već zanima
činjenica da postoje dvije različite vrste ljudi."
Ali to je ograničeno na opažanje i percepciju: postoje ljudi koji izgledaju drugačije i pripadaju drugom spolu od mene.
I to otprilike definira opseg djetetove znatiželje.
"Kada misliš da djeca počinju razvijati osjećaj srama?"
A što se događa kad se naruši, osramoti ili potisne?
"Pa, za početak, mogu uočiti vrlo jasno ponašanje kod djece kad idu na toalet."
Djeca redovito zahtijevaju da WC bude zaključiv.
To znači da imaju prirodni poriv da se udalje od tog mjesta.
Već mogu primijetiti da je u tom razdoblju – dob za vrtić obično počinje s tri godine – osjećaj srama i potreba
za postavljanjem granica, za doživljavanjem fizičkih granica kao sigurnima, vrlo jasno prisutan.
"Također je slučaj da ako je dijete razvilo dobru privrženost, onda može razlikovati neznance od poznatih ljudi."
To je znak dobre veze.
A onda djeca također postaju sramežljiva pred strancima u određenoj dobi, oko osam mjeseci.
To je dobar znak, jer pokazuje da može razlikovati neznance od poznatih ljudi.
I, naravno, kad dijete uspije razlikovati neznance od poznatih ljudi, možda neće željeti da ga neznanci dodiruju.
Želi održati određenu udaljenost i sigurno ne želi da joj se dira u privatnim područjima.
Da, to je nešto što bi dijete obično odbacilo, ako se zdravo razvilo.
A poremećaji vezanosti, na primjer, točno su karakterizirani time što djeca to nisu u stanju učiniti.
Dakle, oni jednostavno ne mogu razlikovati neznance od poznatih ljudi i ponašali bi se
praktički kao da nemaju osjećaj za distancu.
"I stupi u kontakt s kim god želiš."
"Uspostavljanje kontakta ili čak druženje s bilo kim i možda ne pokazivanje tog straha, ali to je upravo znak
neuspjelog razvoja i da se nije formirao zdrav odnos."
"Ovo je, naravno, potpuno u suprotnosti s onim što se uvijek tvrdi u tim konceptima seksualnosti."
Uvijek je toliko fokusa na takozvano obrazovanje.
Ali nikada se ne spominje predanost.
"Također je prikladno da uvijek isti stručnjaci dobivaju priliku da se oglase."
Među njima su, na primjer, Uwe Sielert, Jörg Maiwald i Stefan Timmermanns. Od ostalih se malo čuje.
"Postoji mnogo drugih glasova tamo vani."
Na primjer, profesor Christian Schubert, koji je liječnik i psiholog u Sveučilišnoj bolnici u Innsbrucku.
"Naša sljedeća stanica: Innsbruck u Austriji."
Ovdje upoznajemo znanstvenika, sveučilišnog profesora i psihologa koji se također smatra kritičarom različitih
aspekata moderne medicine koje smatra neželjenim razvojem.
Holistički pogled na tijelo, um i dušu njegova je glavna teza, koju također promiče u ovoj publicističkoj knjizi.
Prije svega, želimo znati: bi li početkom svoje karijere pomislio da je ovaj razvoj, koji je sada očit u vrtićima, moguć?
"Da, ali biste li pomislili da ćemo onda govoriti o ugodnim kutcima i sobama za samoistraživanje u vrtićima?"
Pa gdje bi djeca trebala otkriti svoju seksualnu želju?
"Ne, definitivno ne!"
Barem ne bi smjeli otkriti svoju seksualnu želju; to je daleko od onoga što bih mogao zamisliti.
"Imam ovdje citat profesora Joerga Maiwalda, koji je počasni profesor za dječja prava i zaštitu
djece, i on piše u novinama 'Kindheit' (Djetinjstvo):
Ideja da djeca mogu odrasti neopterećena seksualnim osjećajima, mislima i postupcima je fantazija koja je daleko
od stvarnosti, ne čini im pravdu i može im čak naštetiti.
"Da, imam jasan stav o ovome."
Pretpostavljam, mislim — pod utjecajem sam psihoanalize, mora se reći — dakle, ja sam psihodinamski psihoterapeut,
medicinski psihoterapeut — koji je, naravno, također otvoren psihoanalitičkim razmatranjima o psihoseksualnom razvoju djeteta.
Naravno da se tamo nešto razvija, nema sumnje u to.
Ali za mene su drugi aspekti jednostavno važniji kad je riječ o razvoju djeteta.
A to se odnosi na povezivanje, na sigurno povezivanje, na zdrav, srdačan i siguran dom.
To je najvažnija stvar, to je temelj koji dijete treba, koji svaka osoba treba, i to je ono što očekujem od zdravog razvoja.
Jasno kritiziram ovu ofenzivu seksualizacije koja se provodi.
Gdje se pretpostavlja da seksualna energija postoji kod djece – čak i vrlo rano nakon rođenja.
I da se vrlo rano pobrinete da se ova seksualna energija može primjereno razviti.
"Seksualna energija je jedna od onih temeljnih narativa koji se desetljećima unose u
raspravu kao dio ove ofenzive seksualizacije."
"Da, to je točno, i ja sam to primijetila kod Uwea Sielerta, 'guru seksualnog odgoja'."
U svom "Uvodu u seksualno obrazovanje" on već govori o libidu kao životnoj energiji koja vas čini otpornima na frustracije.
Ili u predavanju koje je Stefan Timmermanns održao 2013. godine.
On također govori o energiji seksualnog života, koju djeca već imaju.
"Ljudi su seksualna bića od samog početka."
Seksualno obrazovanje ima pozitivan učinak na djecu, jer je seksualnost životna snaga.
"Dr. Stefan Timmermanns, jedan od najpoznatijih predstavnika ove grane seksualnog odgoja.
Njegovo predavanje prije više od deset godina čini se kao nacrt za ono što se sada sve više uvodi u vrtiće.
Na ovom tekstualnom panelu Timmermans je naveo argumente za ono što naziva seks-pozitivnim obrazovanjem.
Na primjer: 'Otkrivanje vlastitih granica kao temelj poštovanja drugih'.
Ali zar to ne znači da moraš namjerno prijeći te granice kako bi ih otkrio?
Slušaj i oduševi se!
Istraživanje sebe i drugih važna je iskustva učenja za djecu, a današnja djeca češće ta iskustva stječu u vrtiću nego kod kuće.
Statistički gledano, kod kuće je najviše još jedno dijete, i upravo je to balansiranje ili isprobavanje granica,
prihvaćanje granica — ne želim da me tamo diraš, to mi se ne sviđa, ili mi se to sviđa, mislim da je to lijepo.
Ovo mogu bolje naučiti u većoj grupi djece nego kad kod kuće imaju samo jedno dijete, i to uvijek isto.
Ukratko, budući da roditelji ne bi dopustili svojoj djeci da istražuju granice pristojnosti svoje
braće i sestara, to bi se trebalo dogoditi u vrtićima.
Sve za promicanje navodne seksualne energije.
Ako se djetetov seksualni razvoj podrži i potakne, to koristi njegovom osobnom razvoju, na primjer pri
formiranju vlastitog individualnog rodnog identiteta.
Ali je li to zaista potrebno za razvoj male djece?
Pa, ne vidim nikakvu potrebu za tim u strogo smislu.
Dakle, za mene je u osnovi upitno skretati pažnju djece na genitalno područje.
Jer sada imaju toliko prilika doživjeti užitak. I zašto bih to erotizirao?
To u toj fazi razvoja nema smisla, jer nije ni produktivno.
Pa, imam to, ali nemam za to neurobiološki ekvivalent.
Nemam hormonski ili endokrini razvoj koji bi tome odgovarao.
I tako nemam intrapsihički okvir u kojem mogu integrirati seksualnost u smislu stjecanja užitka.
Stoga je razumljivo da ova seksualizacija nameće prekomjerne zahtjeve dječjoj psihi.
Ne mislim da je to potrebno za razvoj.
Mislim, ako pogledate psihoanalizu, onda je dijete, beba, novorođenče u početku u oralnoj fazi.
Onda on ulazi, dijete ulazi u analnu fazu.
Radi se o odvikavanju od pelena i slično, o fazi prkosa i slično, spada u tu kategoriju.
A genitalna faza dolazi tek na samom kraju, u adolescenciji.
A između je još uvijek faza latencije.
Svi su sigurno upoznati s ovim: tijekom faze latentnog razdoblja djevojčice i dječaci se
uvijek nazivaju "vi dječaci" i "vi djevojčice".
U ovoj dobi apsolutno nemaju nikakav interes za seksualni kontakt, naprotiv.
Oni to snažno odbacuju.
Djevojke više vole biti među djevojkama, a dječaci među dječacima, da.
Pa, vjerujem da postoji nešto poput organskog razvoja kod ljudi.
I mislim da bi doista moglo biti da postoji vrsta seksualnosti koja je daleko udaljena od
načina na koji mi kao odrasli gledamo na seksualnost.
Dakle, rekao bih da sam vrlo, vrlo kritičan prema odraslima koji na sebe preuzimaju pravo da sude dječjoj seksualnosti.
Tamo za mene sve počinje.
Ali upravo se to događa.
Sve seksualiziranije društvo odraslih projicira svoju perspektivu na ponašanje male djece.
To je bio slučaj i s Timmermansom u njegovom predavanju iz 2013. godine:
Jer je seksualnost životna energija, životna energija, životna energija.
Tada je započela naša priča.
Od 2014. nadalje izašli smo na ulice kako bismo prosvjedovali protiv obrazovnih planova koji su
uveli seksualizacijsku ofenzivu, osobito u školama.
Godine 2016. Junge Freiheit je na marginama našeg simpozija u Stuttgartu proveo intervju sa seksologom Jakobom
Pastötterom, tada i sada predsjednikom Njemačkog društva za društveno-znanstvena istraživanja seksualnosti.
Čak i tada je jadikovao:
S jedne strane, doista je istina da se DGSS već oko 15 godina protivi sadržaju onoga što ja
nazivam "državno sponzoriranim seksualnim odgojem".
Ovo je povezano s činjenicom da je već oko 15 godina, a vjerojatno i duže, jasno da oni koji se bave seksualnim odgojem,
s jedne strane primaju sredstva od države, a s druge strane država također distribuira njihove
publikacije, imaju vrlo jednostran pogled na seksualni odgoj.
Rezultat izgleda ovako, na primjer:
"Sina i Tim igraju doktora", objavljeno od strane Zartbitter e.V., uz sponzorstvo Grada
Kölna i Savezne zemlje Sjeverna Rajna-Vestfalija.
Jedna od mnogih organizacija koje promiču seksualizaciju u vrtićima.
Puno bih radije igrao doktora.
O ne.
Doktore, ajde, Tim, možeš biti mama i imati bebu također.
Oh, da, hm, pa Doktor.
Igre doktorčeka dio su normalnog dječjeg razvoja.
S znatiželjom primjerenom dobi i nepristranošću, čak i vrlo male djevojčice i dječaci pregledavaju svoje spolovila.
Uživaju dodirivati i trljati ih te razmjenjivati nježne dodire s drugom djecom.
Izmjeri temperaturu.
Igra doktoriranja dio je normalnog dječjeg razvoja.
Bilo da uživaju u dodiru ili u igri ili ne.
Istražujući jedno drugo, uživajući u golotinji, želja gledati i biti gledan od drugih.
Ali i masturbacija djece, koja kod odraslih izaziva mnogo nesigurnosti.
Radi se o ljubavi i osjećajima, milovanju i ljubljenju, djevojkama i igranju doktora te o tome
kako možemo uvjeriti obitelji koje su zabrinute.
I to nije sve.
Trag ove agende vodi nas još dalje, na najvišu razinu.
To je upravo ono što je navedeno u WHO standardima za seksualno obrazovanje u Europi.
Da, postoji ta zloglasna matrica, i za djecu od nula do četiri godine, pod naslovom znanje,
užitak i želja, stoji da se dodirne vlastito tijelo.
Masturbacija u ranom djetinjstvu ili ugodna iskustva tjelesne intimnosti kao dio ljudskog života.
Što se tiče vještina, to znači izražavanje vlastitih potreba, želja i granica, na primjer u "igri doktora".
A djeci od četiri do šest godina tada je dopušteno baviti se seksualnim temama.
Trebali bi razgovarati o seksualnim temama.
Ovo je političko jezgro ofenzive seksualizacije, objavljeno od strane WHO-a u uskoj suradnji s Federalnim
centrom za zdravstveno obrazovanje, ili skraćeno BZgA.
Organizacije koje se mnogim građanima mogu činiti uglednima, ali ova dobna matrica ne djeluje ugledno.
Kao medicinski stručnjak mogu sasvim jasno reći da imam problem sa dijagnostičkim sustavima koji se neprekidno primjenjuju bez
pomnog promatranja, sa shematizacijama, predlošcima i pravilima.
Kao da su svi isti.
Kao da postoje određeni obrasci, dobne strukture. Spomenuli ste Matrix iz WHO-a.
Dakle, gdje se, takoreći, obrađuju određene dobne skupine.
Od tada je dobro to raditi.
Ne, ovo biće je izrazito individualno, izrazito složeno, živi u vrlo specifičnom psihosocijalnom kontekstu i, u skladu sa svojim
organskim razvojem, u nekom će trenutku, ako ga netko promatra i dovoljno osjetljivo prati, početi postavljati pitanja.
I ja ću čekati jednako dugo sa svojim djetetom i neću ni u što žuriti niti mu to nametati.
Ali upravo se to ovdje događa.
Nametanje vrlo upitnog obrasca , bez ikakvih znanstvenih dokaza, preko cijelog kontinenta.
I to se ne odnosi samo na Njemačku, nego na cijelu Europu.
U Francuskoj postoji organizacija pod nazivom "Mamans Louves" (Majke vukice), koja je također proučila standarde WHO-a
i naručila studiju koja je pokazala spektakularne rezultate.
Naša susjeda Francuska također je upoznata s problemom sve ranije seksualizacije.
I tamo, također, potaknute napred progresivnim snagama.
Regine Schäfer je dogovorila videointervju s Christelle Comet, koja pripada organizaciji
"Mamans Louves", što se prevodi kao "Vukinjine majke".
Dubinski ste proučili standarde Svjetske zdravstvene organizacije za Europu.
S obzirom na nedostatke koje smo uočili na nacionalnoj razini, željeli smo saznati koja takozvana
znanstvena literatura čini osnovu onoga što se treba provoditi u našim školama diljem zemlje.
Rezultat je ova šezdesetostrana studija, koja je objavljena 2024. godine.
Ona je razotkrila stvari koje trebaju znati svi roditelji i svi politički čelnici, barem oni
za koje je dobrobit djece najvažniji prioritet.
I to je ono što nam je važno: poštovanje dobrobiti djeteta i roditeljskog prava na odgoj svoje djece.
Thibault Kerlirzin, autor studije, objašnjava točno što to znači.
Ispostavilo se da su standarde WHO-a izradili stručnjaci koji su bili vrlo pristrani.
To je zato što gotovo svi ti stručnjaci pripadaju strukturama koje su povezane s Međunarodnom federacijom roditeljstva biljaka.
Stoga se čini da su oni aktivisti, a ne znanstvenici.
I to postavlja pitanje zašto.
Tko ima interes u ovom razvoju?
Thibault je naišao na uznemirujući dio odgovora u bibliografiji WHO standarda.
Bibliografija ima nekoliko dodataka, a ja sam već pronašao tri zagovornika pedokriminaliteta u Dodatku A.
Međutim, srž i istovremeno slaba točka dokumenta može se pronaći u znanstvenoj literaturi o psihoseksualnom razvoju djece.
Među otprilike 50 referenci pronašao sam 15 koje se mogu klasificirati kao zagovornici ili pristaše
ranog seksualnog odgoja ili čak pedofilskih zločina.
Vidjet ćete da ovo uključuje ljude koji su pripadali lobističkim skupinama koje otvoreno podržavaju pedofiliju.
Zovu ih međugeneracijskim odnosima.
Među njima su ljudi koji su objavljivali u otvoreno pedofilskim časopisima.
Veze su prikazane u ovoj animaciji na web-stranici Mamans Louves.
U tu svrhu Thibault je podijelio stručnjake Svjetske zdravstvene organizacije u tri skupine:
Zeleno za bezopasno, žuto za upitno, crveno za krugove koji jasno zagovaraju vrlo rani
seksualni kontakt s djecom ili čak pedofilski zločin.
Njemačka veza s pedofilskim krugovima — Gunter Schmidt.
Na primjer, surađivao je s nekim Volkmarom Siguschem.
A Sigusch je tvrdio da dječja seksualnost nije bila samo izvor užitka, nego i nužnost.
Radio je za časopis Archives of Sexual Behaviour, koji i danas postoji i koji je osnovao Richard Green.
Richard Green je bio zagovornik pedofilije i prijatelj Thomasa O'Carrolla.
On je, zauzvrat, bio osnivač i predsjednik organizacije pod nazivom Paedophile Information Exchange —
platforme za razmjenu informacija među pedofilima.
Ova je skupina bila izrazito kontroverzna i pozivala je na legalizaciju seksualnog kontakta između odraslih i djece.
Kako su se pedofili infiltrirali na ljevicu i oteli borbu za građanska prava, izvijestio je britanski Guardian 2014. o
aktivnostima Pedofilske informacijske razmjene u 1970-ima.
Čak i unutar njemačke ljevice, osobito pokreta 1968., tada su postojali napori da se pedofilija legalizira.
Poznati primjeri: političar Zelene stranke Daniel Cohn-Bendit, savezna radna skupina Zelene stranke "Gejevi, pederi i
transseksualci" ili njemačka studija i radna skupina "Pedofilija", čiji je upravni odbor nakratko uključivao Helmuta Kentlera.
On se, zauzvrat, smatra ocem utemeljiteljem upravo ove grane seksualnog odgoja.
Detaljno smo se bavili njegovim pedofilskim aktivnostima u našem dokumentarcu "KentlerGate".
U ovom su ga zemlji naslijedili Uwe Sielert, Volker Siegusch i Gunter Schmidt.
U svom predgovoru knjizi Male Intergenerational Intimacy s početka 1990-ih, na primjer, Letzter je napisao:
Postoje uspješne pedofilske veze koje pomažu i potiču dijete.
Nastavio je: "Prijetnja da se svi pedofilski činovi učine kažnjivima zakonom je nepravedna i treba je
ukinuti, jer uključuje diskriminaciju i progon manjine."
Ernst Bornemann se izrazio jednako jasno u svojoj knjizi Das Geschlechtsleben des Kindes
(Seksualni život djece), u kojoj je tvrdio:
Pedoseksualni, nenasilni seksualni čini ne moraju nužno imati negativne posljedice za dijete.
On se također pojavljuje u standardima WHO-a kao referenca, naime sa svojom knjigom:
Dječja lica zrelosti, u kojem se bavio navodnom seksualnošću osmogodišnjaka.
Osnovna poruka knjige je da su ljudi seksualna bića od trenutka začeća.
To se kod djece očituje na mnogo načina — u njihovim igrama, bogatoj mašti, potrebi za dodirom i masturbaciji.
Upravo to postaje osnova sve većeg broja koncepata vrtića putem BZGA-e i WHO-a.
Ernst Bornemann i Gunter Schmidt — dva od nekoliko primjera koji pokazuju da se standardi WHO-a ne temelje samo na
vrlo jednostranom pogledu stručnjaka, nego su ponekad duboko ukorijenjeni u pedofilskim krugovima.
I to bi trebalo biti temelj odgoja naše djece?
Da, pa, ovi pedofilski zapleti nas uopće ne iznenađuju, jer je predak cijelog ovog programa
seksualnog odgoja koji se promovira bio Helmut Kentler.
A Helmut Kentler bio je aktivist za pedofiliju i doista je također bio zlostavljač.
On je kasnije osuđen za zlostavljanje djeteta, a njegov učenik bio je Uwe Silert.
A Uwe Silert je zauzvrat odigrao ključnu ulogu u oblikovanju WHO-ovih standarda za
seksualno obrazovanje u Europi kroz svoj rad u BZGA-i.
Upravo tako, a oni zauzvrat imaju izravan utjecaj na obrazovne planove pojedinih saveznih zemalja ovdje u Njemačkoj.
Gotovo svaka savezna država, s iznimkom Bremena, ima takozvani obrazovni plan — orijentacijski plan koji izričito
propisuje kako bi se seksualno obrazovanje trebalo provoditi u dječjim vrtićima i što bi trebalo obuhvaćati.
A Berlinski obrazovni plan uključuje upravo ove stvari, koje zatim nalazimo u konceptima seksualnog odgoja, naime:
Malo kasnije djeca otkrivaju vlastite spolovila i intenzivno ih istražuju.
"Seksualna znatiželja jednako je važan dio zdravog mentalnog i fizičkog razvoja kao i uživanje u
ugodnim osjetima u vlastitom tijelu," kaže Berlin.
Ili u Sjevernoj Rajni-Vestfaliji, to znači:
Razmjena naklonosti, dodirivanje i neformalno te znatiželjno istraživanje tijela nužni su za uspostavljanje
osjećaja vlastitog identiteta i osvješćivanje vlastitog spola.
Ovo se obično događa intuitivno i prirodno kroz igru. Djeca u vrtiću!
To je teorija. Ali što takvi koncepti znače u praksi za one na koje se odnose?
Dvije majke, koje obje žele ostati anonimne, opisuju kako se sve to dogodilo u njihovoj vrtićkoj ustanovi.
Prvi slučaj odvija se u ustanovi koju vodi dobrotvorna organizacija Volkssolidarität u Saskoj-Anhaltu.
Prvi put sam čula za koncept seksualnog odgoja iz alternativnih medija.
Više se radilo o činjenici da takvi koncepti postoje u dubokom jugu Njemačke, i zapravo sam bio iznenađen ili
šokiran što takva stvar postoji, ali sam uvijek mislio u sebi:
Oh, što se nas tiče — u ovom seoskom vrtiću — pa, to se nikada neće dogoditi, ili barem neće doći do toga.
Ali daleko od toga. Jednog dana na roditeljskom sastanku najavljuju nove koncepte za jaslice — a da ih ne objasne.
Detaljnije informacije možete pronaći na informacijskoj ploči.
U jednom trenutku bila sam na ovom informativnom oglasniku i pročitala o ovom konceptu seksualnog odgoja uz
prostorne koncepte i koncepte nasilja, da on postoji.
Postala sam oprezna i zamolila sam roditeljski odbor da istraži stvar.
I to su učinili.
I samo na ovaj način bit će poznat sadržaj koncepta — to jest, točno ono što preporučuju WHO i BZGA.
I imaj na umu, sve je to očito trebalo biti uvedeno tajno, bez znanja roditelja.
Pa, pojam 'koncept seksualnog odgoja' nikada nije spomenut.
Pročitao sam to samo na ovom forumu — malim slovima u zagradama.
Mislim da bi tako važna tema zaslužila kružni e-mail, roditeljski sastanak ili čak informativno pismo ili nešto slično.
Jer je to važna stvar.
Barem je drugi slučaj bio transparentniji.
Ovo se događa u vrtiću u Donjoj Saskoj.
Imali smo redovite roditeljske sastanke i uvijek su nas upoznavali s nečim novim.
A onda — te večeri nam je uprava vrtića i odgojiteljice rekli da postoji novi koncept i da djeca
trebaju biti puno otvorenija u pogledu svoje seksualnosti.
I zato bi u vrtiću uredili kutak gdje bi djeca mogla biti sama — i gdje je, u osnovi, gotovo sve bilo dopušteno.
Dakle, takozvane liječničke igre — ondje se također ne bi stvarno interveniralo.
Međutim, djeci bi bilo rečeno gdje su granice.
Tada se govorilo da, da, možete biti goli, možete se dodirivati i da — istraživati sebe
i druge — i dječake i djevojčice — zajedno.
I da, ali nekako sam mislio da smo svoje dijete odgojili drugačije.
To se uopće neće zaustaviti.
Ali stvari su ispale drugačije.
Dakle, stigla sam ujutro — odvela sam našeg najmlađeg sina u vrtić, a zatim me je
učiteljica pitala mogu li popodne doći na razgovor.
Dogodio se incident.
A onda danas poslijepodne idem na razgovor.
Voditelj vrtića i odgajateljica vrtića sjedili su ondje.
A što su ti rekli da se tamo dogodilo?
Da, i onda su rekli da naš sin nije slijedio pravila.
Vjerojatno se to nije dogodilo u ovom kutu, nego u kupaonici.
Ne bi prihvatio "ne" drugog djeteta i dotaknuo bi ga.
Ali to ne bi bilo poželjno.
I tada sam u početku bio potpuno zbunjen i pomislio: može li to doista biti istina?
I onda sam samo rekao da ću razgovarati sa svojim sinom.
Pa, on mi nije rekao ništa o tome.
I onda ste to razgovarali sa svojim sinom?
Točno.
Odmah sam ga poveo sa sobom — već je bilo vrijeme za preuzimanje.
Zatim smo se tiho sjeli kod kuće i ja sam ga jednostavno upitao: Reci mi, što se tamo dogodilo?
I onda je nekako postao vrlo, vrlo malen, pogledao je dolje i rekao: Mama, ja uopće nisam ništa napravio.
Zatim sam mu rekao za što je bio optužen.
On kaže: Da, znam, ali nisam dirao drugo dijete.
Nije bilo apsolutno ničega.
Ali sada je riječ jedne osobe bila protiv riječi druge.
Moj sin je iznenada postao počinitelj.
Navodno je dirao dijete, a dijete to nije željelo.
I to je nekako ostalo neriješeno — nije se moglo razjasniti.
I to je temeljni problem.
Ovo je također očito u sumnjivim slučajevima zlostavljanja od strane odraslih, kako je
opisano u ovom izvještaju Hessischer Rundfunka.
Pedofil koji radi s malom djecom ima vrlo nizak rizik da bude otkriven, prema odvjetniku žrtve Ulrichu Warnkeu iz White Ringa.
To je zato što u pravosudnom sustavu postoji raširena pretpostavka da izjave djece mlađe od četiri godine nisu dopustive na sudu.
Obrazloženje: djeca se ne mogu sjećati stvari na isti način kao odrasli, a njihove izjave mogle
bi biti pod utjecajem roditelja i drugih odraslih.
Ovo je okolnost koja, s obzirom na otkrivene pedofilske veze stručnjaka WHO-a, zahtijeva više od pukog razmišljanja.
Dakle, njihove izjave nisu dopustive na sudu.
A problem je i to što se, kad je riječ o zlostavljanju među djecom, na kraju sve
svodi na riječ jedne osobe protiv riječi druge.
Jedna majka to je opisala vrlo živo.
Njezin sin je navodni počinitelj, u navodnicima, i naravno da vjeruje svom djetetu.
Čini se da takvi koncepti također potiču seksualne napade među djecom, koje se potom čak ni ne mogu istražiti.
I on se sjeća, iako je to bilo prije mnogo godina, do danas se toga doista sjeća i srami se
cijele stvari, iako tvrdi da to nije učinio.
Mogu li mala djeca uopće biti počinitelji, ili je sam taj pojam neprimjeren u ovom kontekstu?
Zar oboje djece nisu žrtve nepovoljnih okolnosti za koje su odrasli odgovorni?
Pa, stvara se svijet.
Djeca se umjetno uvlače u nešto i nameću im se, gdje potom završe u onome što bih opisao kao umjetnu seksualnost, tj.
onu koja se nije razvila organski, kao što bi to inače bilo.
Kao što sam rekao, još jednom, na temelju dobre povezanosti i zdravog razvoja, zdrava
seksualnost će se na kraju organski razviti.
To je put.
Ovdje se ometanje događa vrlo, vrlo rano u ljudskom životu koji nema nikakve veze sa seksualnošću u ovom obliku.
I onda, naravno, može se razviti i na način koji nije zdrav i koji na kraju možda neće moći prihvatiti granice.
A onda se možda sram, gađenje i prirodni imunološki sustav također neće pravilno
razviti. A to, naravno, otvara vrata zlostavljanju.
Dakle, na kraju bih mogao zamisliti da ovo zapravo dovodi do potpuno suprotnog od onoga što oni koji sada vjeruju da bi se
dječja seksualnost trebala poticati od ranog uzrasta kako bi mogli rano postaviti granice,
očekuju. Rekao bih da se zapravo događa suprotno.
I to je sada čak statistički očito, barem u Sjevernoj Rajni-Vestfaleniji.
Ispostavilo se da je broj seksualnih napada među djecom u vrtićima dramatično porastao posljednjih godina.
Trenutne policijske statistike kriminala također pokazuju ogroman porast, dok su se brojke za sitne krađe, na
primjer, koje su tipičnije ponašanje za djecu, tijekom godina prilično održale iste.
Pa, kad djeca dožive takvo zlostavljanje, moram pretpostaviti da su emocionalno
preopterećena i, u najgorem slučaju, traumatizirana.
A ako ste upoznati s tim vezama iz traumatologije, onda govorimo o snažnoj potrebi za ponavljanjem, tj.
snažnoj potrebi da se ponovno dožive okidački događaji.
Morate to zamisliti kao lančanu reakciju.
Ako imam određeni broj djece koja bi se mogla opisati kao pogođena i oni ne primaju
terapijsku podršku ili se ta trauma ne rješava.
Zatim će ta traumatična iskustva prenijeti na druga djeca.
I to objašnjava, barem djelomično, ovaj statistički razvoj.
Ovo također podržavaju mediji.
Mislim, ako se sjetite, nekada je sadržaj vezan uz seksualnost pripadao večernjem programu.
Ali djeca danas imaju jednostavan pristup tome.
I to djeci praktički uopće nije problem gledati takve scene u filmovima, računalnim igrama ili bilo čemu drugom.
I to je, naravno, problematično kada obrazovni koncepti slijede isti put i kada se djeci
na svakom koraku aktivno potiče seksualnost.
To uopće nema nikakve veze s djetetovom slobodnom voljom.
Kad to stalno vidiš u medijima, kad to stalno čuješ i kad se to, na primjer, kaže u vrtiću: "Hajde, istražite sami sebe."
A kad postaneš seksualno aktivan, to više nije nešto što dijete odlučuje za sebe. Umjesto toga, to se odlučuje za dijete.
Trebalo bi to učiniti.
To je smjer u kojem idemo.
A onda imam vršnjački pritisak kojem se dijete teško odupire.
A kad tome dodate strance koji na kraju nemaju nikakve veze s psihoneurotičnim razvojem, psihologijom, psihoterapijom ili
psihodiagnostikom, poput, primjerice, dadilja u vrtiću, koje u tom kontekstu nisu osposobljene reagirati osjetljivo, koja
se djeca šalju u te ugodne kutke i odakle ona zapravo dolaze?
Što su oni zapravo doživjeli kod kuće?
Može li biti da su dječak, ili čak djevojčica, u ranoj dobi kod kuće bili suočeni s nezdravom
seksualnošću, a možda su čak i doživjeli zlostavljanje?
Dakle, ostavljam dvoje djece zajedno koja već razvijaju osobnosti, koja su već doživjela svoja prva iskustva sukoba i
koja također mogu razviti konfliktne osobnosti, odnosno osobnosti koje su podložnije
zlouporabi. Još jedna koja je podložnija zlouporabi.
A kad se njih dvoje nađu zajedno — govorim o moći, govorim o zlostavljanju — onda se u tim ugodnim kutcima događa
mnogo toga što ne bismo mogli ni zamisliti u svojim najgorem noćnim morama, stvari koje djeca čine jedni drugima.
Ipak, ovi se koncepti opravdavaju na temelju prevencije zlostavljanja, od svega.
Naravno, seksualno obrazovanje također služi osiguravanju da djeca u opasnim situacijama mogu
potražiti pomoć, obratiti se nekome i imati riječi za to.
AWO, jedan od najvećih pružatelja usluga skrbi za djecu u Njemačkoj, čak je objavio svoju verziju agende WHO-a u
brošuri pod naslovom "Koncepti zaštite od seksualnog zlostavljanja djece i mladih u ustanovama i uslugama".
I u njemu čitamo ono što nam je previše poznato, od Kentlera do Timmermannsa .
I sve ih je više i više.
Da, ovdje u konceptu jaslica iz Donje Saske, na primjer, piše:
Igre istraživanja tijela, često nazivane igrama doktora, jedan su od najčešćih i
najpoznatijih oblika izražavanja dječje seksualnosti.
Kako bi se spriječile povrede granica, važno je da roditelji, edukacijski asistenti i stručnjaci u
ustanovama s djecom ponavljano razgovaraju o sljedećim pravilima za igre fizičkog istraživanja.
1. Dobrovoljno sudjelovanje — žele li svi sudionici igrati igru?
2. Možete reći stop u bilo kojem trenutku. Ne znači ne!
3. Nitko neće biti ozlijeđen.
4. Ništa se ne ubacuje u tjelesne otvore.
5. Slična dob: Razlika u dobi ne bi trebala biti prevelika kako ne bi došlo do neravnoteže moći.
6. Pomoć se može potražiti u bilo kojem trenutku. Traženje pomoći nije tračanje.
Pa, to su tipična pravila, i kad zamišljam da stalno govorim djeci takva pravila, upravo to im uopće daje tu ideju.
Da, definitivno! Kad uvodiš ove koncepte, prvo djeci pokažeš da takve stvari postoje, a zatim ih potičeš da ih dalje istražuju.
I to je u osnovi potpuno nepotrebno za djecu.
Ako se ne razvije samo od sebe, nego samo kroz ovaj poticaj.
Ironija svega je u tome što, u osnovi, nijedan od ovih koncepata seksualnog odgoja ne bi bio obvezan za vrtiće.
Uvijek tako zvuči, ali uopće nije tako.
Jedino što su bili obvezni učiniti bilo je osigurati koncept zaštite od nasilja kroz ovaj Zakon o osnaživanju
djece i mladih za razdoblje od 2021. do 2024. godine.
Svaka jaslica mora imati ovo kako bi dobila ili zadržala licencu za rad.
I kao dio ovog koncepta zaštite od nasilja, sada svi provode ove koncepte seksualnog odgoja.
I sve se pomiješa.
Koncepti prevencije služe osiguravanju da odrasli ne zlostavljaju djecu i sprječavanju seksualnog
zlostavljanja djece od strane odraslih u javnim institucijama.
Istovremeno ljudi kažu: pa, kako bismo spriječili zlostavljanje djece, razvijamo koncepte
seksualnog odgoja kako bi djeca mogla imenovati stvari.
Ali to uopće ne utječe na djecu.
Morate se obratiti odraslima kako biste spriječili seksualno zlostavljanje.
Pa, mislim da je u situaciji u kojoj dijete mora reći NE kako bi izbjeglo biti izloženo zlostavljačkom
ponašanju drugih djece, to već predstavlja zlostavljanje.
Da, to je uzeto u obzir.
Kad se igramo, ne ozljeđujemo druge. Ne, ne.
Ako kažeš STOP... - Da, znam. - ...onda ćemo stati, u redu je.
… Mogu li djeca uopće reći ne ili se ovdje također projicira ponašanje odraslih na malu djecu?
"Jednostavno bih rekla da to ne funkcionira."
Naravno, trebali biste djeci reći da njihova tijela pripadaju njima i da nitko nema pravo dirati ih ako oni to ne žele.
Ovo se mora i treba prenijeti djeci.
Jednostavno ne treba očekivati da će to moći učiniti.
Ne u tom uzrastu, ne u dobi za vrtić, oni to definitivno ne mogu.
To mogu učiniti kasnije u svojim tinejdžerskim godinama – i mnogi od njih to i dalje ne mogu, da. Također moraš naučiti reći NE.
Ali ne možete očekivati da djeca predškolske dobi to mogu učiniti.
To je početak učenja da mogu postavljati granice – ali to ću moći učiniti tek mnogo, mnogo kasnije, to je sigurno.
Da, primijetimo:
Niša seksualnog odgoja s očitom vezom s pedofilijom preuzeta je od strane utjecajnih organizacija koje je koriste kako bi
nametnule izrazito problematičnu agendu, s ciljem da stvari koje su doslovno u nadležnosti tužitelja i službi
za zaštitu mladih postanu dio svakodnevice u vrtićima.
Državni ured za mladinsku skrb u Donjoj Saskoj zatvorio je 'sobu za istraživanje tijela' u dječjem vrtiću
kojim upravlja Udruženje radničke skrbi u Hannoveru.
Obrazovni koncept Ministarstvo obrazovanja i kulturnih poslova proglasilo je opasnim za dobrobit djece.
Godine 2023. vladalo je veliko uzbuđenje, kao da je sve to bilo veliko iznenađenje.
Ali u stvarnosti se upravo to događa u svim našim vrtićima.
A neki ljevičarski mediji već dugo podržavaju ovu agendu.
Međutim, "woke zeitgeist" sada prijeti prevladati u medijima, što se može vidjeti u ovom
regionalnom izvještaju SAT-a iz travnja 2025.:
"Igre liječnika ili fizičko istraživanje u vrtiću, masturbacija..."
Donja Saska opet, isto kao u Hannoveru.
Ali umjesto da ga zabrani, ministar kulture sada brani taj koncept sa svim poluistina i neistina koje smo ovdje otkrili.
"Svaka je ustanova obvezna definirati u svojim konceptima kako pristupa dječjem razvoju i time i otkrivanju vlastitih tijela,
jer je to ključno kako bi se djecu u konačnici zaštitilo od zlostavljanja - i temelje se na obrazovnim i
znanstvenim standardima te su stoga pod strogim nadzorom i revizijom Državnog ureda za skrb o mladima."
"Ako izvučete samo jedan odlomak iz konteksta, kažu odgovorni u Bramschu, to može brzo dovesti do nesporazuma."
Nedoumice? Nimalo!
To je od strane države potpomognuto ugrožavanje djece, koje promiču ljevičarski ideolozi u medijima i politici.
Osim mitova poput prevencije zlostavljanja i znanstvene rigoroznosti, postoji još jedan čimbenik: pravna poluga.
Ovo se također može uočiti u Timmermannu 2013: navodna prava djece.
"Naravno, ovo također uključuje pravo na pozitivan i individualan razvoj seksualnosti kod djece..."
Ukratko: budući da djeca imaju pravo na seksualno obrazovanje, koje im roditelji neprestano uskraćuju, država
mora intervenirati kako bi se to navodno pravo provelo.
I zato je, iz perspektive ove ideologije, ovo idealno: infantilna nasuprot odrasloj seksualnosti.
Oni koji djeci uskraćuju djetinjstvo i reinterpretiraju ih kao seksualna bića možda će pozdraviti ovaj razvoj, ali
moraju se zapitati može li biti slučajnost da je nastao na mjestima gdje su djeca ništa drugo do to:
Predmeti seksualne želje za odrasle pedofile.
Ipak, ugrađeno u sveprisutnu "maniju raznolikosti", to se neosobno provodi – s takvom snagom da čak ni na konzervativnoj
strani gotovo nijedan političar ne usuđuje izraziti neslaganje.
"Podijelili smo ovu studiju svim članovima Europskog parlamenta."
Imali smo popis od 700 ljudi, i nažalost samo su se 3 od tih 700 ljudi odazvali.
Do danas nije poduzeta nikakva radnja kako bi se dovela u pitanje vjerodostojnost ovog dokumenta.
Ovo pokazuje koliko političari danas pokazuju interesa za zaštitu djece.
Mnogo se tema raspravlja, ali se rijetko tiču djece.
"S obzirom na to da su i stručna skupina i korišteni izvori pristrani, smatram da nastavak ovakvog seksualnog
odgoja služi potpunom razdvajanju djece u njihovoj biti."
A ako djecu od malih nogu navikavaju na seksualne odnose ili na gledanje seksualnosti kao nečega što se konzumira poput slatkiša,
tj. kao potrošačke robe, ako su navikli na stalnu promjenu partnera, onda se postavlja pitanje kada će ta osoba, na
primjer, odlučiti osnovati obitelj i ući u stabilnu vezu?
Tako se točno osjećaju mnogi roditelji. Upravo zato postoji otpor i isplati se.
Majka iz Saske-Anhalt, zajedno s drugim roditeljima, uspjela je zasad spriječiti uvođenje tog koncepta u svoj vrtić.
"Općenito govoreći, smetala mi je sama činjenica da uopće postoji pojam spolnog odgoja, jer za mene pojmovi seksualnost
i djetinjstvo ne idu zajedno. Oni su međusobno isključivi."
Majka iz Donje Saske, s druge strane, žali što odmah nije prosvjedovala protiv toga.
"Zapravo, ljuta sam na sebe što nisam odmah progovorila na tom roditeljskom sastanku i rekla: Ne, to ne želim za svoje dijete!"
Savjetovao bih svima da mnogo pažljivije prouče koncept vrtića u koji šaljem svoje dijete,
kako bi bili sigurni da je o njemu dobro brinuto.
A kada se pojavi takav seksualizirani obrazovni koncept, savjetovao bih svima da kažu NE.
A ako vrtić ne prekine s tim, zapravo bih ti savjetovao da dijete izvedeš odatle i pošalješ ga negdje drugdje!
Jer vjerujem – i to vidim na svom sinu nakon toliko godina – da nije zaboravio.
I ne znam koliko bi mogao patiti zbog prvog seksualnog iskustva kad dosegne pubertet.
Još ne mogu reći.
"Ako se pretpostavi da se to tijekom puberteta redovito i normalno događa, tada bi se također moralo moći
dokazati zašto je, pod određenim pretpostavkama, prekasno i možda čak potiče nepovoljne razvojne procese."
Ali za to nema dokaza.
Pa zašto bih u djetinjstvu poticao seksualne impulse ako djeca to ne trebaju za zdrav razvoj?
Dakle, ako toga nema, nitko još nije dokazao da će djeca razviti abnormalno ili upadljivo.
Međutim, primijetili smo porast seksualnih napada otkako su takve metode postale uobičajene, i ta je korelacija očita.
Ali ne mogu dokazati suprotno od ovoga.
"Zaključak: Ovi koncepti zaista pružaju smjernice o tome kako izvršiti napade i poticati
istinsku seksualizaciju – od vrlo rane dobi."
"Osim toga, temeljna je odgovornost roditelja educirati svoju djecu o tim pitanjima i odgovoriti
na sva pitanja koja mogu imati u tom razdoblju."
Nije u fokusu dječjeg interesa stalno razmišljati o seksualnosti bez da ih se pita.
"Da, a također se radi o tome da roditelji budu zaista oprezni."
Roditelji zaista moraju pratiti ovo i da im to bude demonstrirano.
"Ovi koncepti seksualnog odgoja u vrtićima moraju biti ukinuti."
To nema mjesta u vrtiću. Djeca to ne trebaju.
Djeca trebaju povezivanje, a ne seksualno obrazovanje. Ovo je ludilo!
I ti se uključi.
Podijelite ovaj film, informirajte svoje prijatelje i obitelj, distribuirajte informativni materijal.
Pokazati drugima što se događa.
Jer je to pogrešan zaokret od kojeg se naše društvo ne može dovoljno brzo odmaknuti.
I na kraju, sve ovisi o nama, roditeljima.
Mi smo posljednji bastion protiv seksualizacije i woke napada na našu djecu na adresi: "Crime Scene Nursery School"
(Woke napad na našu djecu) Filmski projekt "Demo für alle" (Demo for All).
Ako želite podržati naš rad, bili bismo vam zahvalni na donaciji.
I ne zaboravite se pretplatiti na naš kanal i newsletter.