[A bölcsődékben a gyermekek körében elkövetett szexuális támadások száma egyre nő.
Ez volt a Bild címlapja 2024 decemberében: Regisztrált támadások NRW-ben: Új sokkoló adatok a bölcsődékben elkövetett erőszakról:
Majdnem 2000 támadás ++ A szexuális támadások száma több mint kétszeresére emelkedett
Az NW Nachrichten idén szeptember 13-án jelentette: Jelentősen több erőszakos cselekmény az
észak-amerikai bölcsődékben - bántalmazás és szexuális erőszak.
2022 óta a bejelentett esetek száma több mint kétszeresére nőtt.
Észak-Rajna-Vesztfáliában a gyermekek által elkövetett szexuális erőszak esetei majdnem megháromszorozódtak.
13.09.2025] Ez csak két reprezentatív szalagcím Észak-Rajna-Vesztfália tartományból.
Ez a veszélyes fejlemény nem véletlen:
2024 augusztusától minden bölcsőde köteles úgynevezett "erőszakvédelmi koncepciót" benyújtani.
Számos intézmény a szexuális felvilágosítással kapcsolatos koncepciókat is integrálja ebbe a kontextusba.
Nem ritkák a "testfeltáró szobák", "hangulatos sarkok" és hasonlók.
A nevelési szempontból értékesnek eladott trendek a WHO európai szexuális felvilágosításra vonatkozó szabványaiból származnak.
Ezeknek a szabványoknak a tartalma rendkívül nyugtalanító.
A 0-4 éves korú gyermekek számára a következőket ajánljuk: "A saját test érintésének öröme és vágya, korai
gyermekkori maszturbáció" vagy "Kellemes élmények, testi közelség mint az emberi élet része".
- a szexuális készségek elsajátításával kapcsolatos, úgynevezett "doktori játékok" révén.
A 4-6 éveseknek "szexuális témákról kell beszélgetniük"!
Ezt a közmédia is megvitatta itt-ott, anélkül azonban, hogy feltárta volna a mögötte álló,
rendkívül problematikus pedofil beszivárgási programot.
Thibault Kerlirzin francia társadalomtudós, a "Mamans Louves" gyermekvédelmi szervezet munkatársa a WHO-szabványok tudományos
ajánlásainak forrásait vizsgálta, és olyan lobbicsoportok szerzőire bukkant, amelyek nyíltan ellenzik a pedofíliát.
Vannak köztük olyanok, akik pedofil magazinokban publikáltak, és mélyen gyökereznek ezekben a miliőkben.
A gyermekvédelmi szervezet "Die schleichende Pädophilisierung" című oktatási kiadványa Demo für alle states:
"A szexualizált gyermekek a pedofilok számára egy Eldorádót jelentenek.
A szexualizáció azonban nem csak az internet sötét oldalain, hanem az olyan látszólag védett
helyeken is jelen van, mint az iskolák és óvodák".
A "Tatort Kita" felhívás minden szülőhöz, pedagógushoz, az ifjúságvédelmi hivatalok alkalmazottaihoz és az
igazságszolgáltatás többi részéhez, hogy állítsák le a gyermekek jólétének államilag támogatott veszélyeztetését.
Gyermekeink védelme érdekében: terjessze ezt a fontos programot!
Mindenekelőtt, sok köszönet jár a DemoFürAlle!
PÓTKOCSI
"Tehát a szexuális nevelési koncepcióról soha nem esett szó".
Ezek nyugtalanító jelentések.
"Ez itt: "Az állami ifjúságvédelmi hivatal leállítja a tervezett testfeltáró szobát a bölcsődében"
És egyre többen vannak.
"Ez elgondolkodtatott, hogy vajon olyan jó-e a koncepció."
Mi történik az óvodáinkban?
"Az ember kezdettől fogva szexuális lény."
"Az orvosi játékok a normális gyermeki fejlődés részei. Akár élvezik az érintést vagy a játékot, akár nem."
Ebben a filmben bemutatjuk, hogy a szexuális felvilágosítás egy rendkívül problematikus áramlata
hogyan kerítette hatalmába a befolyásos szervezeteket.
"Van ez a hírhedt mátrix."
"Olyan dolgokat hozott napvilágra, amelyeket minden szülőnek és minden politikai vezetőnek tudnia kell."
Céljuk: A gyermekek szexualizálásának új dimenziója.
De mit tesz ez a legfiatalabb gyerekekkel?
"Aztán ezekben a meghitt zugokban sok olyan dolog történik, amiről még rémálmainkban sem álmodunk,
olyan dolgok, amelyeket a gyerekek együtt csinálnak."
"Ez máris visszaélés."
"Igen!"
"Igazából bosszús vagyok magamra, hogy nem kiáltottam fel azonnal azon a szülői esten, és nem
mondtam: "Nem, én nem akarom ezt a gyermekemnek"."".
A bölcsődékben olyan dolgok válnak normává, amelyek valójában inkább az ügyészségekre
és az ifjúságvédelmi hivatalokra tartoznak.
Bűnügyi napközi otthon. A gyermekeink elleni éber támadás.
Évtizedek óta tartó tendencia: a nyugati társadalmak szexualizálódása.
Egyre több és több, egyre gyorsabb és gyorsabb, egyre lázadóbb és egyre gyakrabban a gyerekeket célozza meg.
Úgy volt, hogy ma felolvasást tart a bargteheidei közkönyvtárban a gyerekeknek: "Dragqueen Veuve Noire".
"De persze ez is jelzi, hogy mennyire fontos ez a fajta oktatási munka, amit végzünk.
Mert csak ha valóban aktívan elmegyünk az óvodákba, iskolákba és szakiskolákba, akkor sikerül ténylegesen oktatni az embereket."
Tiszta? Mivel?
"Júniusban csatlakozni akar a dragkirály Eric Bigclithez ..."
München, hasonló képek, ugyanaz a téma:
"... szervezzen felolvasást 4 éves és idősebb gyerekeknek."
Az egyre korábbi szexualizáció tendenciája nem német jelenség.
Torrevieja, Spanyolország: Fiatal gyerekek prostituáltnak öltözve táncolnak egy melegfelvonuláson.
Pedofília az utcán.
Egyáltalán, a gyerekeknek ott a helyük a melegfelvonulásokon?
A lengyelországi Wroclawban, úgy tűnik, máris.
Londonban a Pride-felvonulásnak már saját családi és gyermekrészlege is van.
A "twinkl" brit oktatási kiadó így romantikusan a szivárványos napirendet ("egyenlő jogokat mindenkinek") népszerűsíti.
És ez nagy port kavart az Egyesült Államokban:
"Elkapjuk a gyerekeiteket" - skandálták a résztvevők egy New York-i melegfelvonuláson.
Az egész csak egy félreértés volt, nyugtatták a kezdeményezők.
A szlogent kiragadták a szövegkörnyezetből.
Tényleg?
Frankfurt am Main, 2025. július:
Ez a "Christopher Street Day", vagy inkább "Days".
Ami melegfelvonulásnak indult, ma már négynapos rendezvény a Fő parton, és a gyerekeket is kifejezetten szívesen látják.
Az úgynevezett CSD Mile saját ifjúsági és családi területtel hirdeti magát.
"Tökéletes lehetőség a gyerekeknek, hogy kreatívan kiereszthessék a gőzt" - mondják a szervezők.
"Végre hely a kis vendégeinknek" - írják az Instagramon.
Ergo: körhinták és ugrálóvárak a fétis standok mellett.
A szivárványos egyszarvúak találkoznak a szivárványos ideológiával.
Melegek bőrruhában kisgyerekek mellett - természetes egy olyan rendezvényen, amelynek
középpontjában a felnőttek teljes szexualizálása áll.
Nincs kritika, mindenki csatlakozik.
Míg azonban csak néhány szülő viszi oda önként a gyermekét, addig vannak olyan helyek, ahová
minden szülőnek kötelező elvinnie a gyermekét.
A szexualizáció sok iskolában már ma is napirenden van.
De ez még nem minden.
Most már a bölcsődékben is elkezdődik.
Mit tesz ez a gyerekekkel?
Mik a veszélyek, és mi a szülők érdeke?
Hónapokig kutattunk a filmhez, találkoztunk szakértőkkel, elemeztük a hálózatokat,
és aggasztó háttérinformációkra bukkantunk.
Itt bemutatjuk az eredményt.
Dolgok, amelyeket minden szülőnek tudnia kellene - és egyébként minden politikusnak.
"A gyermekeik korai szexualizálása, már az óvodákban is, olyan probléma, amely nyilvánvalóan egyre több szülőt érint."
"Igen, ez teljesen őrültség.
Mindenféle újság beszámol róla.
Ez itt: Állami ifjúságvédelmi hivatal leállítja a tervezett testfeltáró szobát a bölcsődében.
Ez Hannoverben volt.
Nálunk itt Braunschweigben van ilyen: orvosi játékok az óvodában.
Itt van: A bölcsőde a szexuális játékokra alkalmas helyiségre gondol.
In Kerpen: Maszturbáció és orvosi játékok.
Tehát mindenhol, és még a katolikus óvodákban is van ilyen.
A katolikus óvoda lemondja a botrányos rendezvényeket az orvosjátékokról - Kölnben.
És Svájcban is van ilyen: a svájci óvodákban normálisak a doktoros szobák.
"Ez is egy tapasztalat, amit az "Initiative Elternaktion" kapcsán szereztünk.
Egyre több levelet kapunk elbizonytalanodott szülőktől, akik azt mondják nekünk, hogy ez a fajta
szexuális nevelés kezd kicsúszni a kezünkből az óvodákban.
Ez a következőktől kezdve: könyveket mutogatnak - a következőig: a támadások kortársak vagy gyerekek között történnek.
Sok minden eszembe jut, ami tényleg nagyon-nagyon aggasztó."
Ez egy nyugtalanító hír.
Mindez rendkívül megterhelő, rendkívül személyes az érintettek számára , ezért nem sokan akarnak erről kamerába beszélni .
Kerstin Kramer találkozik néhány szülővel, akik beleegyeztek, hogy pontosan ezt tegyék.
Kérésükre nem hozzuk nyilvánosságra az érintett személyek lakóhelyét vagy személyazonosságát.
Csak ennyit, utunk egy kisvárosba vezet valahol Bajorországban.
A történet pedig egészen látványtalanul két óvodás anyuka beszélgetésével kezdődik.
"És mesélt nekem a fiairól, akik otthon szívből nevettek a lányunkon, pontosabban arról, amit együtt átéltek.
A fiúk pedig azt mondták, hogy a lányunk feldugta az ujját a fenekébe, amit otthon egész nap csinálnak."
De az érintett anya lánya egészen másképp emlékszik erre.
"Akkor egyenesen vele beszéltem erről. Mi történt?
Egyáltalán igaz, amit anyukám mondott?
Igen, anya, ez igaz, de egyáltalán nem úgy volt, ahogyan ő mondta neked.
Egyáltalán nem volt olyan, mintha a fiúk levették volna a nadrágomat.
Elnézést, mi az?
Aztán azt mondta, hogy igen, ezek a fiúk levették a nadrágját, és állítólag többször is,
nem csak egyszer, rendszeresen megtörtént."
Igen, felvették velünk a kapcsolatot, és már előtte beszéltem vele telefonon, majd a beszélgetés során azt is elmondta,
hogy a lányát két fiú többször is szexuálisan zaklatta.
Tehát itt gyerekekről van szó.
A tett színhelye: Egy ökológiai szemléletű erdei óvoda.
A nyitott területen többek között egy cső volt, amelybe a gyerekek bemászhattak.
"Van odakint egy cső, egy alagút, ahol szintén el lehet bújni."
Ami kívülről nem látható.
"Ha nem nézel egyenesen befelé."
Úgy tűnik, itt történtek a támadások.
Igen, és később kiderült, hogy a fiúk arra kényszerítették és kényszerítették, hogy előttük vegye
le a nadrágját, és dugjon fel dolgokat a fenekébe.
A fiúk talán a fenekébe is dugták az ujjukat.
Hogy pontosan mi történt, a gyerekek életkora miatt nem világos.
De egyértelmű, hogy valami történt, méghozzá valami komoly.
"Valójában a lányunknak sérülései voltak a nemi szervek területén ez idő alatt.
És el is mentem a gyermekorvoshoz, hogy megmutassam neki: Mi ez? Mit kell tennem? Milyen ez?
Ránézett, észrevette, nem tudott mit mondani.
És azt is mondta, hogy ha nem jön semmi a gyerektől, akkor ne kövessem tovább, hogy ne mélyítsem el a traumát, ha van neki".
Annál is inkább figyelemre méltó azonban, ahogy a szervezet reagált az esetre.
"Ez az egész amúgy is csak a lányom története.
És ha bármilyen kérdésük van a szexualitással kapcsolatban, tisztázzuk őket.
Ami azért is elgondolkodtatott, mert anyukaként - vagy apukaként - magam akarom
csinálni, és nem feltétlenül az intézménytől kapom.
És azt is elmondtam nekik, hogy szeretném látni a védelmi koncepciót.
Igen, igen, van egy - nekünk is kell.
De soha nem kaptam meg.
Nem akarták, hogy benézzek oda."
És később kiderült, miután az anya megpróbált beszélni az óvoda vezetőségével.
És minden a gyerekre hárult.
Az elv szerint minden a fejedben van.
Aztán később kiderült, hogy egy másik gyerek is ugyanezt tapasztalta - ugyanazokkal a fiúkkal.
"És szerencsések vagyunk, hogy viszonylag korán megtudtuk, mert azonnal tudtunk reagálni.
Ezért mondom, hogy mi, de te reagáltál, igen, te uraltad.
Képesek voltunk azonnal cselekedni, hogy megvédjük gyermekünket.
Ebben a másik családban nagyon későn jöttek rá."
A lánya most egy másik óvodába jár.
Hogy a gyermeket traumatizálták-e az események, csak a távoli jövőben derül ki.
Egy dolog biztos: bármennyire is nehéz részletesen rekonstruálni, hogy mi is történik valójában az ilyen "ölelgetős barlangokban",
a bölcsődékben, a következmények súlyosak lehetnek.
És még anélkül is, hogy orvost játszanék vagy bármi ilyesmit.
"A szó valódi értelmében vett felfedezőterem sem volt.
A gyerekeket egyszerűen magukra hagyták."
De pontosan ez a lényeg.
Pontosan ez szerepel az óvodák szexuális nevelési koncepcióiban.
Elfogadható, hogy a gyerekek felügyelet nélkül felfedezzék egymást, megérintsék a nemi
szerveiket, és dolgokat dugjanak egymás testnyílásába.
Senki sem veszi észre.
És a gyerekek is olyan korban vannak, amikor ezt nem feltétlenül kommunikálják nyíltan.
"Igen, ez véletlen egybeesés?
Mit mondanak erről a gyermekpszichológiában és a bántalmazásban jártas szakértők?
Van egy érdekes kapcsolatunk Neubrandenburgban. Ők egy házaspár.
Mindketten gyermek- és serdülőkori pszichoterapeuták, és meglátjuk, mit szólnak hozzá."
Tehát ismét turnéra indulunk. Ezúttal Neubrandenburgba.
Anja és Roman Göbeke üdvözölnek minket a rendelőjükben.
Általában itt látják el a betegeiket.
A pszichoterapeuta és a viselkedésterapeuta segít a gyermekeknek és fiataloknak például a
trauma vagy a szorongásos zavarok leküzdésében.
"Tehát ez az a szoba, ahol a viselkedésterápia zajlik."
Roman Göbeke ezt megelőzően több évig dolgozott bölcsődékben.
Szakmailag mindig is a gyermekek jólétével foglalkozott.
"A szülők természetesen részei ennek.
Ezeket már figyelembe veszik a pályázatban, és ott vannak ezek a referencia személyi órák.
Ez azt jelenti, hogy hely kell a gyerekeknek és a szülőknek."
De itt a legfiatalabbak állnak a középpontban.
Ez Anja Göbeke munkaterületére is vonatkozik.
"Ez tehát a mélylélektan és a játékterápia terme.
Kicsit nagyobb, mint a másik szoba, mert itt is elég játékra van szükségem."
Röviden: mindketten ismeritek a gyerekeket és a pszichéjüket.
Rendszeresen kezelik a bántalmazás áldozatait is.
Kíváncsiak vagyunk, mit szól Anja és Roman Göbeke az egyre korábbi szexualizáció trendjéhez.
"Úgy gondolom, hogy a szexualitás olyasvalami, amit be kell illeszteni a felnőtt
érzelmekbe és az érett párkapcsolati tevékenységbe.
Ez tehát nem olyasmi, amit elszigetelten lehet figyelembe venni, hanem valóban integrálni kell.
És az is előfordulhat, hogy a gyermekek már véglegesítették a nemük meghatározását.
Igen, tehát legkorábban valamikor a pubertáskorban.
Tehát még mindig nagyon keresed az identitásodat, beleértve a nemi identitásodat is.
És ezt még azelőtt be kell fejezni, hogy bármilyen szexuális tevékenységre sor kerülne.
Bármi más korai lenne, mert a gyerekek túlterheltek lennének.
És mert a szexualitás akkor valami elszigetelt dolog lenne ebben a keretben, és még nem lenne integrálva."
"Mindig azt tapasztaltam és megfigyeltem, hogy a gyerekeket érdekli, hogy kétféle ember létezik.
De ez csak a megfigyelésre és az érzékelésre korlátozódik: Vannak emberek, akik másképp néznek ki és más neműek, mint én.
És ezzel a gyermeki kíváncsiság horizontja ténylegesen be van állítva."
"Ön szerint mikor kezd kialakulni a gyermekekben a szégyenérzet?
És mi történik, ha megzavarják, megszégyenítik vagy elfojtják?
"Egyrészt nagyon jól megfigyelhetem a gyerekek viselkedését, amikor vécére mennek.
A gyerekek rendszeresen követelik, hogy a WC zárható legyen.
Más szóval, természetes késztetésük van arra, hogy megkülönböztessék magukat.
Tehát már látom, hogy ebben az életkorban - az óvodáskor általában 3 éves korban kezdődik - nagyon egyértelműen
jelen van a szégyenérzet és az igény, hogy meghatározzuk magunkat, hogy a testhatárokat biztonságosnak érzékeljük."
"Az is igaz, hogy ha a gyermeknek jó kötődése alakult ki, akkor különbséget tesz idegen és ismerős emberek között.
Ez a jó kötődés jele.
Aztán egy gyermek is idegenné válik egy bizonyos életkorban, 8 hónap körül.
Ez jó jel, mert azt mutatja, hogy különbséget tud tenni idegenek és ismerősök között.
És persze, ha egy gyermek meg tudja különböztetni, előfordulhat, hogy nem akarja, hogy
idegenek vagy ismeretlen emberek megérintsék.
Bizonyos távolságot akar tartani, és semmiképpen sem akarja, hogy az intim részeihez érjenek.
Igen, ez olyasmi, amit egy gyermek elutasítana, általában akkor, ha egészséges fejlődésen ment keresztül.
A kötődési zavarokat pedig például az jellemzi, hogy a gyerekek erre képtelenek.
Így nem tudnak különbséget tenni idegenek és ismerősök között, és gyakorlatilag "távolságtartó" módon viselkednének"."
"És lépj kapcsolatba random emberekkel."
"Az, hogy kapcsolatba lép, vagy akár véletlenszerű emberekkel tart, és talán nem mutatja ki ezt a félelmet, de ez a sikertelen
fejlődés jele, és hogy nem alakult ki egy egészséges kötődés."
"Ez persze teljesen ellentmond annak, amit ezekben a szexuális koncepciókban mindig állítanak.
A hangsúly mindig az úgynevezett oktatáson van.
De elkötelezettségről soha nincs szó."
"Az is helyénvaló, hogy mindig ugyanazok a szakértők szólalnak meg.
Ezek például Uwe Sielert, Jörg Maiwald és Stefan Timmermanns. A többiekről nem sokat hallani."
"De van elég más hang is.
Például Christian Schubert professzor, aki az innsbrucki egyetemi kórház orvosa és pszichológusa".
"Következő állomásunk: Innsbruck Ausztriában.
Itt egy tudóssal, egyetemi tanárral és pszichológussal találkozunk, aki egyben a modern orvostudomány különböző
- szerinte nem kívánatos - fejleményeinek kritikusa is.
A test, az elme és a lélek holisztikus szemlélete a fő tézise, amelyet ebben a nem fikciós könyvben is képvisel.
Először is, szeretnénk tudni: Vajon pályája elején elképzelhetőnek tartotta volna ezt a
fejlődést, ami ma már a bölcsődékben is megfigyelhető?"
"Igen, de gondolta volna, hogy hangulatos barlangokról és önismereti szobákról fogunk beszélni az óvodákban?
Hol fedezzék fel tehát a gyerekek a szexuális vágyaikat?"
"Nem, semmiképpen sem!
Tehát legalábbis nem a szexuális vágyuk felfedezése, ez messze van attól, amit én el tudnék képzelni."
"Van itt egy idézet Jörg Maiwald professzortól, aki a gyermekjogok és a gyermekvédelem
tiszteletbeli professzora, és a Kindheit című újságban ír:
Az az elképzelés, hogy a gyermekek szexuális érzések, gondolatok és cselekedetek által nem terhelt módon nőhetnek fel, irreális
fikció, amely nem tesz igazságot nekik, sőt, kárt okozhat nekik."
"Igen, ebben egyértelmű álláspontom van.
Feltételezem, úgy értem - pszichoanalitikus háttérrel rendelkezem, meg kell mondanom - pszichodinamikus
pszichoterapeuta vagyok, orvosi pszichoterapeuta - aki természetesen nyitott a gyermek pszichoszexuális
fejlődésével kapcsolatos pszichoanalitikus megfontolásokra.
Természetesen van valami, ami fejlődik, ez nem kérdéses.
De számomra egyszerűen más szempontok állnak a középpontban, amikor a gyermek fejlődéséről van szó.
És ez a kötődésről, a biztonságos kötődésről, az egészséges, meleg és biztonságos otthonról szól.
Ez az első és legfontosabb, ez az az alap, amelyre a gyermeknek szüksége van, amelyre minden embernek
szüksége van, és ezt várom el az egészséges fejlődéstől.
Egyértelmű kritikusa vagyok ennek a szexualizációs offenzívának, amelyet folytatnak.
Ahol feltételezik, hogy a gyermekekben szexuális energia van - nagyon korán a születés után.
És hogy már nagyon korán gondoskodj arról, hogy ez a szexuális energia ennek megfelelően fejlődhessen."
"A szexuális energia az egyik olyan központi narratíva, amelyet évtizedek óta a szexualizációs
offenzíva részeként hajtanak a falun keresztül."
"Igen, így van, ezt én is észrevettem Uwe Sielertnél, a "szexuális nevelés pápájánál".
A "Bevezetés a szexuális nevelésbe" című művében a libidóról is mint életenergiáról
beszél, amely erőt ad a frusztrációval szemben.
Vagy Stefan Timmermanns 2013-as előadásában.
Beszél a szexuális életenergiáról is, amellyel a gyermekek már rendelkeznének."
"Az ember kezdettől fogva szexuális lény.
A szexuális nevelés pozitív hatással van a gyerekekre, mert a szexualitás életenergiát jelent."
"Doktor Stefan Timmermanns, a szexuális nevelés ezen ágának egyik legismertebb képviselője.
A több mint 10 évvel ezelőtti előadása mintha a tervrajza lenne annak, ami mostanában egyre több óvodába jut el.
Ezen a szöveges panelen Timmermans felsorolta az általa szexbarátnak nevezett oktatás mellett szóló érveket.
Például: "A saját határaink felfedezése, mint mások tiszteletének alapja".
De ez nem azt jelenti, hogy szándékosan kell átlépni ezeket a határokat, hogy felfedezzük őket?
Hallgassa meg és ámuljon!
Önmagunk és mások felfedezése fontos tanulási tapasztalat a gyermekek számára, és manapság a gyermekek
nagyobb valószínűséggel teszik ezt az óvodában, mint otthon.
Statisztikailag legfeljebb egy másik testvér van otthon, és ez az egyensúlyozás vagy a határok tesztelése, a határok
elfogadása - nem akarom, hogy megérintsenek, nem szeretem ezt, vagy szeretem ezt, szerintem ez szép.
Ezt jobban meg tudják tanulni egy nagyobb gyerekcsoportban, mintha csak egy testvérük van otthon, és akkor is mindig ugyanaz.
Röviden, mivel a szülők nem engednék, hogy a gyermekeik felfedezzék a testvéreik szeméremtestének
határait, ennek a bölcsődékben kellene megtörténnie.
Mindezt az állítólagos szexuális energia előmozdítása érdekében.
Ha a gyermek szexuális fejlődését kísérik és támogatják, az a személyiségfejlődésének, például saját
egyéni nemi identitásának kialakulásának is kedvez.
De vajon tényleg szükséges ez a kisgyermekek fejlődéséhez?
Nos, én nem látom szükségét a szó szoros értelmében.
Tehát számomra alapvetően megkérdőjelezhető, hogy a gyerekek figyelmét a nemi szervekre irányítsuk.
Mert annyi lehetőségük van arra, hogy örömöt szerezzenek. És miért kellene ezt erotizálni?
Tehát ennek semmi értelme ebben a fejlődési korban, mert ez sem produktív.
Nincs neurobiológiai megfelelőm erre.
Nekem nincs hormonális, nincs endokrin fejlődésem, ami ennek megfelelne.
És így nincs olyan intrapszichés keretem, amelybe integrálni tudnám a szexualitást az örömszerzés értelmében.
És így nyilvánvaló, hogy ez a szexualizáció túl sok a gyermeki pszichének.
Nem hiszem, hogy ez szükséges a fejlődéshez.
Úgy értem, ha megnézzük a pszichoanalízist, a gyermek, a csecsemő, a csecsemő kezdetben egy orális fázisban van.
Aztán belép, a gyermek anális fázisba kerül.
Minden a tisztaságra nevelésről szól, és így tovább, a dacos fázis és így tovább, beleesik.
A genitális fázis pedig a legvégén, a serdülőknél következik be.
És még mindig van egy várakozási fázis a kettő között.
És biztos vagyok benne, hogy mindenki tudja, hogy a lappangási szakaszban a lányok és a
fiúk mindig azt mondják: "ti fiúk", "ti lányok".
Ebben a korban egyáltalán nem érdeklődnek a szexuális kapcsolat iránt, éppen ellenkezőleg.
Valójában elég erősen küzdenek ellene.
A lányok inkább csak a lányok között, a fiúk pedig a fiúk között szeretnének lenni, igen.
Tehát én úgy gondolom, hogy az emberi lénynek van egy szerves fejlődése.
És úgy gondolom, hogy valóban létezhet egyfajta szexualitás a korai időszakban, de ez távol áll
attól, ahogyan mi felnőttként tekintünk a szexualitásra.
Más szóval, én nagyon-nagyon kritikusan szemlélném a felnőttek ítélkezését a gyermekek szexualitásáról.
Nekem ott kezdődik.
De pontosan ez történik.
Az egyre inkább szexualizálódó felnőtt társadalom a kisgyermekek viselkedésére vetíti ki a saját szemléletét.
Timmermans 2013-as előadásában is ez volt a helyzet:
Mert a szexualitás egy életenergia, egy életenergia, egy életenergia.
A mi történetünk is akkor kezdődött.
2014-től kezdve utcára vonultunk a szexualizációs offenzívát bevezető oktatási tervek ellen, különösen az iskolákban.
2016-ban a Junge Freiheit interjút készített Jakob Pastöter szexológussal, a Német Társadalomtudományi
Szexuális Kutatási Társaság akkori és jelenlegi elnökével a stuttgarti szimpóziumunk margóján.
Akkoriban már panaszkodott:
Egyrészt a DGSS már körülbelül 15 éve ellenzi az általam "államilag támogatott szexuális nevelésnek" nevezett tartalmat.
Ez azzal a ténnyel függ össze, hogy körülbelül 15 éve, de valószínűleg már régebb óta világos, hogy a szexuális neveléssel
foglalkozók, akik egyrészt az államtól kapnak támogatást, másrészt az állam által terjesztett kiadványokat is
megkapják, nagyon egyoldalúan látják a szexuális nevelést.
Az eredmény például így néz ki:
"Sina und Tim spielen Doktor", kiadó: Zartbitter e.V., finanszírozza Köln városa és NRW tartomány.
Egy a sok szervezet közül, amelyek a szexualizációt támogatják az óvodákban.
Sokkal inkább van kedvem orvost játszani.
Jaj, ne!
Doktor úr, ugyan már Tim, te is lehetsz az anya és a baba is lehet a tiéd.
Hát akkor orvos.
Az orvosi játékok a gyermekek normális fejlődésének részét képezik.
Már a nagyon fiatal lányok és fiúk is az életkoruknak megfelelő kíváncsisággal és elfogulatlansággal vizsgálják nemi szervüket.
Élvezik az érintést és a dörzsölést, és szívesen cserélnek gyengéd érintéseket más gyerekekkel.
Mérje meg a hőmérsékletet.
Az orvosi játékok a normális gyermeki fejlődés részei.
Akár élvezik az érintést vagy a játékot, akár nem.
Egymás felfedezése, a meztelenség élvezete, a mások előtt való mutogatás öröme.
De a gyermeki maszturbáció is, ami gyakran bizonytalansághoz vezet a felnőtteknél.
A szeretetről és az érzésekről, az ölelkezésről és a csókolózásról, a barátnőkről és a doktori játékokról szól, és
arról, hogyan tudjuk megnyugtatni a családokat, akik feldúltak.
És ez még nem minden.
Ennek a napirendnek a nyomai még tovább vezetnek minket a legmagasabb szintre.
A WHO európai szexuális felvilágosításra vonatkozó szabványai pontosan ezt mondják.
Igen, létezik az a hírhedt mátrix, és a nullától négyéves korig terjedő korosztály számára a tudás, az öröm és a
saját testük megérintésének vágya címszó alatt szerepel.
A kora gyermekkori maszturbáció vagy a testi közelség örömteli megtapasztalása, mint az emberi élet része.
A kompetenciák esetében a hangsúly a saját szükségletek, kívánságok és határok
kifejezésén van, például az "orvos-játékban".
A négy-hat évesek pedig ezután szexuális témákkal foglalkozhatnak.
Szexuális témákról kell beszélniük.
Ez a szexualizációs kampány politikai magja, amelyet a WHO a Szövetségi Egészségnevelési Központtal,
röviden BZgA-val szoros együttműködésben tett közzé.
Olyan szervezetek, amelyek sok polgár számára jó hírűnek tűnhetnek, de ez a korszakos mátrix nem tűnik jó hírűnek.
Orvosként egyértelműen kijelenthetem, hogy problémám van a diagnosztikai rendszerekkel, amelyeket
anélkül, hogy alaposan megnéznék, sematizálással, sablonokkal, szabályokkal, mindenkire ráöntenek.
Mintha mindenki egyforma lenne.
Mintha lennének bizonyos rendszerek, korstruktúrák. Említette a WHO mátrixát.
Más szavakkal, ahol bizonyos korosztályokkal foglalkoznak, hogy úgy mondjam.
Onnantól kezdve jó, hogy már csinálod.
Nem, ez a lény nagyon egyéni, nagyon összetett, nagyon sajátos pszichoszociális kontextusban él, és egy bizonyos
ponton, ha elég érzékenyen nézzük és odafigyelünk rá, a szerves fejlődésének megfelelően kérdéseket fog feltenni.
És ugyanolyan sokáig várok a gyerekkel, és nem fogok semmit kitalálni és ráerőltetni.
De itt pontosan ez történik.
Egy nagyon kétes sablon mindenféle tudományos bizonyíték nélkül, egy egész kontinensre való ráerőltetése.
És ez nem csak Németországra vonatkozik, hanem egész Európára.
Franciaországban van egy "Mamans Louves" nevű szervezet, amely szintén megvizsgálta a WHO szabványait, és megrendelt
egy tanulmányt, amely látványos eredményeket mutatott.
Szomszédunk, Franciaország is tisztában van az egyre fiatalabb korban történő szexualizáció problémájával.
Ott is a progresszív erők által vezérelve.
Regine Schäfer videóinterjút készített Christelle Comet-vel, a "Mamans Louves" szervezet tagjával.
Ön intenzíven dolgozott az európai WHO-szabványokon.
Az országos szinten tapasztalt visszaélések miatt szerettük volna megtudni, hogy milyen úgynevezett tudományos
irodalom alapján kell országszerte bevezetni az iskoláinkban?
Az eredmény ez a hatvanoldalas tanulmány, amelyet 2024-ben adtak ki.
Olyan dolgokat hozott napvilágra, amelyeket minden szülőnek és minden politikai vezetőnek tudnia kell, legalábbis
azoknak, akik számára a gyermekek jóléte a legfontosabb.
És számunkra erről szól az egész: a gyermek érdekeinek és a szülői jogoknak a tiszteletben tartása.
Thibault Kerlirzin, a tanulmány szerzője elmagyarázza, hogy pontosan miről van szó.
Kiderült, hogy a WHO szabványait egy szakértői csoport hozta létre, akik nagyon elfogultak voltak.
Ennek az az oka, hogy gyakorlatilag ezek a szakértők mind olyan struktúrákhoz tartoznak, amelyek a nemzetközi
Növénytermesztési Szövetség valamelyik ágához tartoznak.
Ezért inkább aktivistáknak, mint tudósoknak tűnnek.
És felmerül a kérdés, hogy miért.
Kinek áll érdekében ez a fejlesztés?
Thibault a WHO-szabványok bibliográfiájában bukkant rá a válasz egy zavaró részére.
Az irodalomjegyzék több függelékkel rendelkezik, és már az A függelékben megtaláltam a pedokriminalitás 3 támogatóját.
A dokumentum középpontja és egyben gyenge pontja azonban a gyermekek pszichoszexuális
fejlődéséről szóló tudományos irodalomban található.
A mintegy 50 hivatkozás közül 15 olyan van, amely a korai szexuális nevelés vagy
akár a pedokriminalitás híve vagy támogatója.
Látni fogja, hogy ezek között vannak olyan emberek is, akik olyan lobbicsoportokhoz
tartoznak, amelyek nyíltan ellenzik a pedofíliát.
Ezt generációk közötti kapcsolatoknak hívják.
Köztük vannak olyanok, akik nyíltan pedofil magazinokban publikáltak.
A csatlakozások a "Mamans Louves" weboldalán található animáción láthatók.
Thibault a WHO szakértőit 3 csoportra osztotta:
Zöld a kifogástalan, sárga a megkérdőjelezhető, piros azok a körök, amelyek egyértelműen támogatják a gyermekek közötti
nagyon korai szexuális kapcsolatot vagy akár a pedokriminalitást.
Egy német kapcsolat a pedokriminalista körökhöz - Gunter Schmidt.
Együtt dolgozott például egy bizonyos Volkmar Siguschsal.
Sigusch pedig azt állította, hogy a gyermekkori szexualitás nem csupán öröm, hanem szükségszerűség.
Az "Archives of Sexual Behavior" című folyóiratnak dolgozott, amely ma is létezik, és amelyet Richard Green alapított.
Richard Green a pedofília szószólója volt, és Thomas O'Carroll barátja.
Ő volt az alapítója és elnöke a "Paedophile Information Exchange" nevű szervezetnek, amely a pedofilok csereplatformja.
Ez a csoport nagyon ellentmondásos volt, és a felnőttek és gyermekek közötti szexuális érintkezés legalizálását követelte.
Hogyan szivárogtak be a pedofilok a baloldalra, és hogyan térítették el a polgári jogokért folytatott harcot - a
Guardian 2014-ben számolt be a Pedofil Információs Tájékoztató Társaság tevékenységéről az 1970-es években.
A német baloldalon, különösen az 1968-as mozgalomban is voltak törekvések a pedofília legalizálására.
vagy a "Pedofília" német tanulmány- és munkacsoport, amelynek kuratóriumában rövid ideig Helmut Kentler is helyet foglalt.
Őt viszont a szexuális nevelés ezen ágának alapító atyjának tekintik.
A "KentlerGate" című dokumentumfilmünkben részletesen foglalkoztunk pedofil tevékenységével.
Kentlert Németországban Uwe Sielert, Volker Siegusch és Gunter Schmidt követte.
Ez utóbbi például a "Férfiak generációk közötti intimitás" című könyv előszavában írta az 1990-es évek elején:
"Vannak olyan sikeres pedofil kapcsolatok, amelyek segítik és bátorítják a gyermeket."
Hozzátette: "Az a fenyegetés, hogy minden pedofil cselekményt büntethetővé tesznek, igazságtalan, és el kell törölni,
mivel ez diszkriminációt és egy kisebbség üldözését jelenti".
Ernst Bornemann ugyanilyen világosan fogalmazott "Das Geschlechtsleben des
Kindes" című könyvében, amelyben azt állította:
"A pedoszexuális, nem erőszakos szexuális cselekményeknek nem feltétlenül kell negatív
következményekkel járniuk a gyermekre nézve."
Könyvével a WHO szabványokban is szerepel referenciaként:
"Az érettség gyermekkori arcai", amelyben a 8 éven aluliak állítólagos szexualitásával foglalkozott.
A könyv központi állítása: "hogy az ember a fogantatás pillanatától kezdve szexuális lény.
Ez sokféleképpen megnyilvánul a gyermekeknél - a játékukban, a gazdag képzeletükben, az
érintés iránti igényükben és az önkielégítésükben.
Pontosan ez az, ami a BZGA-n és a WHO-n keresztül egyre több bölcsődei koncepció alapjává válik.
Ernst Bornemann és Gunter Schmidt - két példa a számos közül, amelyek azt mutatják, hogy a WHO-szabványok nemcsak
a szakértők nagyon egyoldalú megközelítésén alapulnak, hanem néha mélyen gyökereznek a pedofil miliőben.
És ez lenne az alapja gyermekeink nevelésének?
Igen, tehát ezek a pedofil összefonódások egyáltalán nem lepnek meg minket, mert ennek az egész szexuális nevelésnek
az ősatyja, amit most támogatnak, Helmut Kentler volt.
Helmut Kentler pedig a pedofília aktivistája volt, és valójában ő is visszaélést követett el.
Ezt követően gyermekbántalmazásért elítélték, tanítványa pedig Uwe Silert volt.
Uwe Silertnek a BZGA-nál végzett munkája pedig jelentős szerepet játszott az európai szexuális
felvilágosítás WHO-szabványainak meghatározásában.
Pontosan, és ezek viszont közvetlen hatással vannak az egyes szövetségi államok oktatási tervére itt Németországban.
Bréma kivételével szinte minden szövetségi állam rendelkezik egy úgynevezett nevelési tervvel - orientációs tervvel, amely
közvetlenül meghatározza, hogy a szexuális nevelésnek hogyan kell zajlania a bölcsődékben, és mit kell tartalmaznia.
És a berlini oktatási terv pontosan ezeket a dolgokat tartalmazza, amelyeket aztán a szexuális nevelési koncepciókban találunk:
"Kicsit később a saját nemi szerveit fedezik fel, és intenzíven felfedezik."
"A szexuális kíváncsiság éppúgy része az egészséges szellemi és fizikai fejlődésnek, mint a saját
testünkkel kapcsolatos örömérzet" - mondja Berlin.
Vagy Észak-Rajna-Vesztfáliában ez azt jelenti:
"A gyengédség cseréje, egymás megérintése, a test kötetlen és kíváncsi felfedezése szükséges az
én-identitás kialakításához és nemünk tudatosításához.
Ez általában játékos, intuitív és öntudatos módon történik. Óvodás gyerekek!
Ennyit az elméletről. De mit jelentenek ezek a fogalmak a gyakorlatban az érintettek számára?
Két anyuka, akik mindketten névtelenek kívánnak maradni, elmondja, hogyan került mindez az ő óvodájukba.
Az 1. eset egy szász-anhalti Volkssolidarität szervezet által működtetett létesítményben játszódik.
Ez az első alkalom, hogy az alternatív médiából hallottam egy szexuális felvilágosító koncepcióról.
Inkább arról volt szó, hogy ilyen fogalmak mélyen Németország déli részén léteznek, és valójában meglepett vagy megdöbbentett,
hogy ilyesmi létezik, és mindig azt gondoltam magamban:
Óh nekünk - ebben a falusi napköziben -, tehát soha nem fog odáig eljutni, vagy nem fog odáig eljutni.
De távolról sem. Egyik nap egy szülői esten bejelentik az új bölcsődei koncepciót - magyarázat nélkül.
További részletek egy információs táblán találhatók.
Valamikor ezen az információs táblán voltam, és olvastam erről a szexuális nevelési koncepcióról a
szobakoncepciók vagy az erőszakkoncepciók mellett.
Én pedig tudomást szereztem erről, és megkértem a szülői tanácsunkat, hogy vizsgálja meg az ügyet.
És ezt tették.
És csak így válik ismertté a koncepció tartalma, vagyis pontosan az, amit a WHO és a BZGA ajánl.
És ne feledjük, mindezt a jelek szerint titokban, a szülők megkerülésével kellett volna bevezetni.
Tehát a szexuális nevelés fogalma soha nem került szóba.
Ezt csak ezen a fórumon olvastam - nagyon kis zárójelben.
Szerintem egy ilyen fontos téma megérdemelt volna egy kör e-mail-t, vagy egy szülői estet,
vagy akár egy tájékoztató levelet vagy valamit.
Mert ez egy fontos dolog.
Végül is - a 2. esetben a dolgok átláthatóbbak voltak.
Ez egy alsó-szászországi napközi otthonban játszódik.
Rendszeresen tartottunk szülői esteket, és mindig valami újdonsággal ismerkedtünk meg.
Aztán - még aznap este - az óvoda vezetősége és a pedagógusok közölték velünk, hogy új koncepció van, és
hogy a gyerekeknek sokkal nyitottabbnak kell lenniük a szexualitásukkal kapcsolatban.
És hogy ezért az óvodában kialakítanánk egy olyan sarkot, ahol a gyerekek egyedül
lehetnek - és ahol alapvetően szinte mindent szabad.
Tehát az úgynevezett orvosi játékok - nem avatkozna bele túlságosan.
De a gyerekeknek megmondanák, hol vannak a határok.
Azt mondták, hogy igen, ott meztelen lehetsz, megérintheted magad, és igen - felfedezheted magad és a
többieket is - tehát a fiúk és a lányok - így vegyesen.
És igen, de valahogy azt hittem, hogy másképp neveljük a gyerekünket.
Egyáltalán nem fog megállni.
De a dolgok másképp alakultak.
Szóval reggel eljöttem - elvittem a legkisebb fiunkat az óvodába, aztán egy tanárnő megkérdezte,
hogy délután el tudnék-e jönni egy kis beszélgetésre.
Történt volna egy incidens.
Aztán délután elmentem beszélgetni.
Az óvoda vezetője és egy tanárnő ült ott.
És mit mondtak arról, hogy mi történt?
Igen, és akkor azt mondták: A fiunk nem tartotta be a szabályokat.
Valószínűleg nem ebben a bizonyos sarokban volt, hanem a fürdőszobában.
Nem fogadta volna el egy másik gyerek "nem"-jét, és hozzányúlt volna.
És ez nem az lett volna, amit mi akartunk.
És akkor valahogy először teljesen tanácstalan voltam, és azt gondoltam, hogy ez tényleg lehet?
Aztán csak annyit mondtam, hogy beszélek a fiammal.
Nos, nem mondott nekem semmit erről.
És aztán beszélt erről a fiával?
Pontosan.
Rögtön magammal vittem - már eljött a felvételi idő.
Aztán csendben leültünk otthon, és én egyszerűen megkérdeztem tőle: - Mondd, mi történt ott?
És akkor valahogy nagyon kicsi lett, és maga alá nézett, és azt mondta: Anya, én nem csináltam semmit.
Aztán azt is elmondtam neki, hogy mivel vádolják.
Azt mondja: Igen, tudom, de én nem nyúltam a másik gyerekhez.
Egyáltalán nem volt semmi.
De most tanúvallomás állt tanúvallomás ellen.
A fiam hirtelen bűnöző lett.
Állítólag megérintett valami gyereket, és az nem akarta ezt.
És ez valahogy a szobában maradt - nem lehetett tisztázni.
És ez egy alapvető probléma.
Ez a felnőttek által elkövetett bántalmazás gyanúja esetén is nyilvánvaló, ahogyan azt a
Hessischer Rundfunk ebben a riportjában leírták.
Egy kisgyermekekkel dolgozó pedoszexuális elkövetőnek nagyon kicsi a lebukás veszélye,
mondja Ulrich Warnke, a Fehér Gyűrű áldozatvédője.
Ennek oka, hogy az igazságszolgáltatásban elterjedt az a feltételezés, hogy a 4 év alatti
gyermekek vallomása nem érvényes a bíróságon.
Ennek oka: a gyermekek nem tudnak úgy emlékezni, mint a felnőttek, és a szülők és más felnőttek
szuggesztív módon befolyásolhatják a nyilatkozataikat.
Tekintettel a WHO szakértői által kimutatott pedokriminális összefüggésekre, ez több mint gondolatébresztő.
Tehát a vallomásuk nem érvényes a bíróságon.
És az is probléma, hogy ahol a gyerekek között visszaélések vannak, ott végül tanúvallomás áll a tanúvallomás ellen.
Az egyik anyuka nagyon hatásosan írta le.
A fia az állítólagos elkövető, idézőjelben, és természetesen hisz a gyermekének.
A gyermekek közötti szexuális támadásokat is nyilvánvalóan ösztönzik az ilyen
elképzelések, és még csak nem is lehet tisztázni.
És emlékszik rá, bár sok évvel ezelőtt történt, még ma is emlékszik rá, és szégyelli az
egészet, bár azt állítja, hogy egyáltalán nem ő tette.
A kisgyerekek egyáltalán lehetnek elkövetők, vagy ez a kifejezés itt tiltott?
Nem mindkét gyermek áldozata a rossz keretfeltételeknek, amelyekért a felnőttek felelősek?
Nos, egy világ van születőben.
A gyerekeket mesterségesen szállítják valamibe, és belekényszerítik őket, ahol egy olyan szexualitásba kerülnek,
amely - véleményem szerint - mesterséges, azaz nem organikusan nőtt, ahogy az normális esetben végeredményben zajlana.
Mint mondtam, ismétlem, egy jó kötelék és egészséges fejlődés alapján egy egészséges
szexualitás egy bizonyos ponton szervesen ki fog alakulni.
Ez az út.
Itt nagyon korán beavatkozás történik egy emberi életbe, amelynek semmi köze a szexualitáshoz ebben a formában.
És akkor persze olyan fejlődésbe kerülhet, amely nem egészséges, és amely végső soron talán nem képes elfogadni a határokat.
És akkor a szégyen, az undor és a természetes immunrendszer sem fejlődik jól. És ez
természetesen megnyitja az ajtót a visszaélések előtt.
Tehát végső soron el tudnám képzelni, hogy ez valójában pont az ellenkezőjéhez vezet, mint amit azok, akik most úgy gondolják,
hogy a gyerekek szexualitását már fiatal korban elő kell mozdítaniuk, hogy ők maguk is már fiatal korban
kitűnhessenek, azt mondanám, hogy pont az ellenkezője történik.
És ez most már statisztikailag is nyilvánvaló, legalábbis Észak-Rajna-Vesztfáliában.
Ott derült ki, hogy az elmúlt években drámaian megnőtt a az óvodákban a gyermekek
körében elkövetett szexuális támadások száma.
A jelenlegi rendőrségi bűnözési statisztikák is óriási növekedést mutatnak, miközben például a kisebb lopások számai,
amelyek inkább tipikus gyermeki viselkedésnek számítanak, az évek során többé-kevésbé változatlanok maradtak.
Nos, amikor a gyerekek ilyen támadásokat tapasztalnak, azt kell feltételeznem, hogy érzelmileg
túlterheltek, és legrosszabb esetben traumatizáltak.
És ha most már ismerjük ezeket az összefüggéseket a traumatológiából, akkor erős ismétlési igényről beszélünk,
azaz erős igényről a kiváltó események újrajátszására.
Úgy kell elképzelni, mint egy láncreakciót.
Ha van egy bizonyos számú gyermekem, akiket érintettnek lehet nevezni, és nem kapnak terápiás
támogatást, vagy nem oldódik fel ez a trauma.
Ezeket a traumatizáló élményeket aztán továbbadják más gyerekeknek.
És ez megmagyarázza, legalábbis bizonyos mértékig, ezt a statisztikai fejlődést.
Ezt a média is támogatja.
Úgy értem, ha emlékeznek, régen a szexualitással kapcsolatos tartalmak az esti műsor részei voltak.
De a mai gyerekek könnyen hozzáférnek ehhez.
És ez gyakorlatilag egyáltalán nem jelent problémát a gyerekeknek, ha ilyen jeleneteket néznek
filmekben, számítógépes játékokban vagy bármi másban.
És ez persze problémás, amikor a pedagógiai koncepciók, amelyek ugyanazt az utat követik, és a gyerekeket
valójában minden lépésben a szexualitásra ösztönzik.
Ennek egyáltalán semmi köze a gyermek szabad akaratához.
Amikor újra és újra látjátok a médiában, amikor újra és újra halljátok, és az óvodában is mondják
nektek például, hogy "Miért nem fedezitek fel magatokat?
Ha pedig szexuálisan aktívvá válik, azt nem a gyermek dönti el maga. Ezt a gyermek számára döntik el.
Ezt kell tennie.
Ez az az irány, amely felé halad.
És akkor van a társas nyomás, aminek a gyerek nehezen tud ellenállni.
És ha akkor olyan idegeneket is küldenek, akiknek végső soron semmi közük a pszicho-neurotikus fejlődéshez, a pszichológiához,
a pszichoterápiához, a pszichodiagnosztikához, tehát például óvónéniket, akiket egyáltalán nem képeztek ki arra,
hogy erre érzékenyen reagáljanak, mely gyerekeket küldenek ezekbe az ölelgetősarkokba, honnan jönnek valójában?
Mit tapasztaltak valójában otthon?
Lehet, hogy valamelyikük, a fiú vagy a lány, már korán szembesült otthon a beteges szexualitással, és
esetleg már korábban is voltak bántalmazási tapasztalatai?
Tehát két olyan gyermeket teszek egymás mellé, akik már fejlődő személyiségek, akiknek már megvannak az első konfliktusos
tapasztalataik, és talán szintén konfliktusos személyiséggé fejlődnek, vagyis olyan személyiséggé, akivel
könnyebben visszaélnek. Egy másik, aki könnyebben bántalmazható.
És amikor ketten összejönnek - most a hatalomról beszélek, a bántalmazásról beszélek -, akkor sok olyan dolog
történik ezekben a meghitt zugokban, amiről még rémálmainkban sem álmodnánk, hogy mit tesznek egymással a gyerekek.
Mindazonáltal ezek a fogalmak minden dolog visszaélés-megelőzésével indokoltak.
A szexuális nevelés természetesen arról is szól , hogy a veszélyes helyzetbe került gyermekek segítséget kapjanak,
forduljanak valakihez, és legyen nyelvük, hogy ezt megtegyék.
Az AWO, az egyik legnagyobb németországi bölcsődei üzemeltető, még a WHO napirendjének saját változatát is közzéteszi a
"Védelmi koncepciók a gyermekek és fiatalok szexuális zaklatása ellen a létesítményekben és szolgáltatásokban" című brosúrában.
És azt olvassuk benne, amit Kentlertől Timmermannsig túlságosan is jól ismerünk .
[És egyre többen vannak.
Igen, itt egy alsó-szászországi bölcsődei koncepcióban például ez áll:
"A testfeltáró játékok, amelyeket gyakran doktori játékoknak is neveznek, a gyermeki szexualitás
kifejezésének egyik leggyakoribb és legismertebb formája.
A határok megsértésének megelőzése érdekében fontos, hogy a szülők, valamint az intézményekben dolgozó pedagógiai
asszisztensek és szakemberek újra és újra megbeszéljék a gyerekekkel a testfeltáró játékok alábbi szabályait.
1. Önkéntesség - minden érintett gyermek akarja-e a játékot?
2. Bármikor mondhatja, hogy stop. A nem azt jelenti, hogy nem!
3. senki sem sérült meg.
4. Semmi sem kerül a testnyílásokba.
5. hasonló életkor: a korkülönbség nem lehet olyan nagy, hogy ne legyen hatalmi egyensúlyhiány.
6. Segítséget bármikor lehet kérni. Segítséget kérni nem árulkodás."
Nos, ezek tipikus szabályok, és ha belegondolok, ha ezeket a szabályokat állandóan
elmondjuk a gyerekeknek, akkor már eleve megértik.
Igen, feltétlenül! Amikor bevezeted ezeket a fogalmakat, először is ráveszed a gyerekeket, hogy
lássák, hogy van ilyen, és aztán tovább vizsgálódjanak.
És ez alapvetően teljesen felesleges a gyerekek számára.
Ha nem magától fejlődik, hanem csak ezen impulzus által.
Az egész dolog iróniája az, hogy a szexuális felvilágosító koncepciók egyike sem lenne kötelező az óvodákban.
Mindig így hangzik, de egyáltalán nem így van.
Az egyetlen dolog, amire kötelezték őket, hogy 2021 és 2024 között a gyermek- és ifjúságvédelmi törvény
eredményeként erőszakvédelmi koncepciót kell kidolgozniuk.
Minden bölcsődének rendelkeznie kell ezzel a működési engedély megszerzéséhez vagy fenntartásához.
És ennek az erőszakvédelmi koncepciónak a részeként most bevezetik ezeket a szexuális felvilágosító koncepciókat.
És minden összekeveredik.
A megelőzési koncepciók célja, hogy megakadályozzák, hogy a felnőttek bűncselekményeket kövessenek el gyermekek
ellen, és hogy megelőzzék a gyermekekkel szembeni szexuális visszaéléseket a közintézményekben dolgozó felnőttek által.
Ugyanakkor azt mondják, nos, hogy biztosak legyünk abban, hogy a gyerekeket nem bántalmazzák, a szexuális nevelés fogalmait
úgy alakítjuk ki, hogy a gyerekek meg tudják nevezni a dolgokat.
De ez egyáltalán nem érinti a gyerekeket.
A szexuális visszaélések megelőzése érdekében a felnőtteket kell megszólítani.
Nos, úgy gondolom, hogy az a helyzet, amikor egy gyermeknek NEM-et kell mondania, hogy ne legyen kitéve más
gyermekek bántalmazó viselkedésének, már bántalmazásnak számít.
Igen, ezt már átgondoltuk.
Amikor játszunk, nem bántunk másokat. Nem, nem.
Azt mondod STOP ... - Igen, tudom. - ...akkor abbahagyjuk, rendben van.
... A gyerekek egyáltalán nemet mondhatnak, vagy itt is a felnőtteket vetítik a kisgyerekekre?
"Egyszerűen azt mondanám, hogy ez nem működik.
Természetesen a gyerekeknek el kell mondani, hogy a tested a tiéd, és hogy senki nem nyúlhat hozzád, ha nem akarod.
Ezt el kell és el kell mondanod a gyerekeknek.
Egyszerűen nem várhatod el tőlük, hogy erre képesek legyenek.
Nem ebben a korban, nem óvodás korban, erre semmiképpen sem képesek.
Erre később, kamaszkorban lesznek képesek - és sokan közülük akkor sem lesznek képesek rá, igen.
Tehát azt is meg kell tanulni, hogy NEM-et mondjanak.
De az óvodáskorú gyerekektől nem várhatjuk el, hogy erre képesek legyenek.
Ez a kezdete annak, hogy megtanuljam, hogy megkülönböztethetem magam - de erre biztosan csak sokkal később leszek képes."
Igen, tartsunk ki:
A szexuális nevelés egy olyan rése, amely nyilvánvalóan kapcsolódik a pedofíliához, elfoglalta a befolyásos
szervezeteket, és arra használja őket, hogy felülről lefelé egy rendkívül problematikus menetrendet hajtson keresztül, amellyel
olyan dolgok válnak az óvodák mindennapjainak részévé, amelyek valójában az ügyészség és az
ifjúságvédelmi hivatalok ügye - szó szerint.
"Az alsó-szászországi állami ifjúságvédelmi hivatal leállított egy "testfeltáró szobát" a Hannoveri
Munkásszövetség által működtetett napközi otthonban.
Az oktatási koncepciót az Oktatási Minisztérium a gyermek jólétét veszélyeztető kategóriába sorolta."
Nagy volt az izgalom 2023-ban, mintha mindez olyan meglepetésként érte volna.
De a valóságban pontosan ez történik az összes bölcsődénkben. .
A baloldali média egy része pedig már régóta támogatja ezt a napirendet.
A "felébredt korszellem" azonban most azzal fenyeget, hogy a médiában is érvényesülni kezd, amint az ebből a
2025. áprilisi SAT regionális jelentésből is kiderül:
"Orvosi játékok vagy testi felfedezés a gyerekszobában, maszturbáció ..."
Ismét Alsó-Szászország, ugyanaz, mint Hannoverben.
De ahelyett, hogy betiltotta volna, a kulturális miniszter most megvédi a koncepciót mindazokkal a
féligazságokkal és valótlanságokkal, amelyeket itt feltártunk.
"Minden intézménynek kötelessége, hogy koncepcióiban meghatározza, hogyan kell kezelni a gyermekek fejlődését és így a
saját testük felfedezését is, mert ez kulcsfontosságú ahhoz, hogy végső soron megvédjük a gyerekeket a bántalmazásoktól - , és ezek
pedagógiai és tudományos szabványokon alapulnak , ezért az állami ifjúságvédelmi hivatal
szigorúan ellenőrzi és felülvizsgálja őket.""
"Ha csak egyetlen passzust veszünk ki a koncepcióból, mondják a Bramsche-i felelősök, az gyorsan félreértésekhez vezethet."
Félreértések? Egyáltalán nem!
Ez államilag támogatott gyermekveszélyeztetés, , amelyet a médiában és a politikában
tevékenykedő baloldali ideológusok irányítanak.
[Az olyan mítoszok mellett, mint a visszaélések megelőzése és a tudományos szigor, van egy másik jogi kar is.
Ez figyelhető meg Timmermann 2013: A gyermek állítólagos jogai című könyvében is.
"Természetesen a gyermekeknek is joguk van a szexualitás pozitív és egyéni fejlődéséhez..."
Dióhéjban: Mivel a gyerekeknek joguk van a szexuális felvilágosításhoz, amit a szüleik folyamatosan
megtagadnak tőlük, az államnak kell közbelépnie, hogy ezt az állítólagos jogot érvényesítse.
És ezért van az, hogy ennek az ideológiának a szemszögéből nézve ez az ideál: a csecsemő kontra felnőtt szexualitás.
Bárki, aki tagadja, hogy a gyermekek gyermekek, és szexuális lényként értelmezi őket újra, üdvözölheti ezt a fejleményt,
de el kell fogadnia a kérdést, hogy lehet-e véletlen, hogy olyan területekről indult, ahol a gyermekek nem többek annál:
A pedofil felnőttek szexuális vágyainak tárgyai.
És mégis: a mindenütt jelenlévő "sokszínűségi mániába" ágyazva, gátlástalanul hajtják végre - olyan erővel,
hogy még a konzervatív oldalon is alig van olyan politikus, aki ellent mer mondani neki.
"Ezt a tanulmányt eljuttattuk az Európai Parlament valamennyi képviselőjének.
Volt egy 700 fős listánk, és sajnos ebből a 700 emberből csak 3 válaszolt.
A mai napig nem történt semmi, ami megkérdőjelezné a dokumentum hitelességét.
Ez mutatja, hogy a politikusokat mennyire érdekli manapság a gyermekvédelem.
Az emberek sokféle témáról beszélnek, de ritkán a gyerekekről."
"Tekintettel arra, hogy mind a szakértői csoport, mind a felhasznált források tendenciózusak, úgy vélem, hogy az
ilyen típusú szexuális neveléshez való ragaszkodás a gyermekek természetükben való teljes megosztását szolgálja.
És ha a gyerekeket már a kezdetektől fogva hozzászoktatják a szexuális kapcsolatokhoz, vagy a szexualitásra úgy tekintenek,
mint valamire, amit úgy esznek, mint az édességet, mint egy fogyasztási cikket, ha hozzászoknak ahhoz, hogy állandóan változó
partnereik vannak, akkor felmerül a kérdés, hogy ez az ember mikor dönt úgy, hogy például
családot alapít és stabil párkapcsolatba lép?".
Sok szülő pontosan ezt érzi. Pontosan ezért van az ellenállás és megéri.
A szász-anhalti anya más szülőkkel együtt egyelőre le tudta állítani a koncepció bevezetését a bölcsődében.
"Általában véve zavart, hogy egyáltalán létezik szexuális nevelési koncepció, mert számomra a szexualitás és a gyermekkor
fogalma nem illik össze. Ezek kölcsönösen kizárják egymást."
Az alsó-szászországi édesanya viszont sajnálja, hogy nem tiltakozott azonnal.
"Igazából bosszankodom magamra, hogy nem kiáltottam fel azonnal azon a szülői estén, hogy: Nem, én ezt nem akarom a gyerekemnek!
Mindenkinek azt tanácsolnám, hogy sokkal jobban nézze meg annak az óvodának a koncepcióját,
ahová a gyermekemet küldöm, hogy jól vigyázzanak rá.
És ha megjelenik egy ilyen szexualizált pedagógiai koncepció, azt tanácsolom mindenkinek, hogy mondjon NEM-et.
És ha az óvoda ezt nem hagyja abba, akkor tényleg azt tanácsolnám, hogy adják máshova a gyereket, vigyék el!
Mert hiszem - és ezt ennyi év után is látom a fiamon -, hogy nem felejtette el.
És nem tudom, mennyire szenvedhet ettől az első szexuális élménytől, amikor eléri a pubertáskort.
Ezt még nem is tudom előre látni."
"Ha azt képzeljük, hogy ez rendszeresen és normálisan zajlik a pubertás során, akkor azt is be kell tudni bizonyítani,
hogy ez bizonyos feltételezések mellett miért túl késő, sőt talán még kedvezőtlen fejlődési folyamatokat is elősegít.
Erre azonban nincs bizonyíték.
Miért kellene tehát a szexuális impulzusokat a gyermekkori fázisban beállítani, ha a gyerekeknek
erre nincs szükségük az egészséges fejlődéshez?
Tehát ha ez hiányzik, akkor még senki sem bizonyította, hogy a gyerekek ezután rendellenesen vagy feltűnően fejlődnek.
Azonban mióta ezek a módszerek népszerűvé váltak, a szexuális támadások száma megnövekedett, és ez az összefüggés nyilvánvaló.
De az ellenkezőjét nem tudom bizonyítani."
"Következtetés: Ezek a fogalmak valóban útmutatást nyújtanak a támadásokhoz és a valódi
szexualizációhoz - már a kezdetektől fogva."
"Ezenkívül a szülők saját felelőssége, hogy gyermekeiket ezekben a kérdésekben felvilágosítsák, és
megválaszolják az ebben a korban felmerülő kérdéseiket.
Elvégre nem a gyerekeken van a hangsúly, hogy állandóan a szexualitással foglalkoznak, anélkül, hogy megkérdeznék őket.
"Igen, és arról is szó van, hogy a szülők nagyon éberek.
A szülőknek tényleg résen kell lenniük, és meg kell mutatni nekik."
"Ezeknek a bölcsődékben folyó szexuális felvilágosító koncepcióknak el kell tűnniük.
Ennek nincs helye egy bölcsődében. A gyerekeknek erre nincs szükségük.
A gyerekeknek kötődésre van szükségük, nem pedig szexuális nevelésre. Ez őrültség!"
Legyen aktív is.
Ossza meg ezt a filmet, tájékoztassa környezetét, terjessze az információs anyagokat.
Mutasd meg másoknak, mi történik.
Mert ez egy olyan aberráció, amelyet társadalmunk nem tud elég gyorsan elhagyni.
És végül is ez rajtunk, a szülőkön múlik.
Mi vagyunk az utolsó bástya a szexualizáció és a gyermekeink elleni éber támadás ellen: "Bűnügyi napközi otthon
(The woke attack on our children)" A "Demo for all" filmprojektje.
Ha támogatni szeretné munkánkat, örömmel fogadnánk adományát.
És ne felejtsen el feliratkozni a csatornára és a hírlevélre.