[Seksuālo uzbrukumu skaits bērnu dienas aprūpes centros pieaug.
Tas bija laikraksta "Bild" virsraksts 2024. gada decembrī: Reģistrēti uzbrukumi Ziemeļvidzemē-Vestfālenē:
Jauni šokējoši dati par vardarbību dienas aprūpes centros:
Gandrīz 2000 uzbrukumu ++ Seksuālo uzbrukumu skaits vairāk nekā divkāršojies
Šā gada 13. septembrī laikraksts "NW Nachrichten" ziņoja: Ziemeļvācijas federālās zemes bērnudārzos
ievērojami vairāk vardarbības - uzbrukumi un seksuāli uzbrukumi.
Kopš 2022. gada reģistrēto gadījumu skaits ir vairāk nekā divkāršojies.
Ziemeļreinā-Vestfālenē bērnu seksuālās vardarbības gadījumu skaits ir gandrīz trīskāršojies.
13.09.2025] Šie ir tikai divi reprezentatīvi virsraksti no Ziemeļreinas-Vestfālenes federālās zemes.
Šis bīstamais notikums nav nejaušība:
Kopš 2024. gada augusta katram dienas aprūpes centram ir pienākums iesniegt tā saukto "vardarbības aizsardzības koncepciju".
Daudzās iestādēs šajā kontekstā tiek integrēti arī seksuālās izglītības jēdzieni.
"Ķermeņa izpētes telpas", "mājīgi stūrīši" un tamlīdzīgi nav nekas neparasts.
Tendences, kas tiek pārdotas kā izglītojoši vērtīgas, izriet no PVO standartiem par seksuālo izglītību Eiropā.
Šo standartu saturs ir ļoti satraucošs.
Bērniem vecumā no 0 līdz 4 gadiem mēs iesakām: "Bauda un vēlme pieskarties savam ķermenim, agrīnā bērnība, masturbācija" vai
"Patīkama pieredze, fiziska tuvība kā cilvēka dzīves sastāvdaļa".
- saistīta ar seksuālo prasmju apgūšanu, izmantojot tā sauktās "ārstu spēles".
4 līdz 6 gadus veciem bērniem vajadzētu "runāt par seksuālām tēmām"!
Par to šur un tur ir runāts arī sabiedriskajos plašsaziņas līdzekļos, tomēr neatklājot, ka aiz tā slēpjas
ļoti problemātiska pedofilu infiltrācijas programma.
Franču sociologs Tibo Kerlirzins no bērnu aizsardzības organizācijas "Mamans Louves" pētīja PVO standartu
zinātnisko ieteikumu avotus un saskārās ar autoriem no lobiju grupām, kas atklāti iestājas pret pedofiliju.
Viņu vidū ir cilvēki, kas ir publicējušies pedofilu žurnālos un ir dziļi iesakņojušies šajās aprindās.
Bērnu aizsardzības organizācijas "Demo für alle" izglītojošā brošūra "Die schleichende Pädophilisierung":
"Seksualizēti bērni ir eldorado pedofiliem.
Tomēr seksualizācija slēpjas ne tikai tumšajās interneta lapās, bet arī šķietami
aizsargātās vietās, piemēram, skolās un bērnudārzos."
"Tatort Kita" ir aicinājums visiem vecākiem, pedagogiem, jaunatnes lietu pārvalžu darbiniekiem un
pārējiem tieslietu sistēmas pārstāvjiem apturēt šo valsts atbalstīto bērnu labklājības apdraudējumu.
Lai aizsargātu mūsu bērnus: izplatiet informāciju par šo svarīgo programmu!
Pirmkārt, liels paldies DemoFürAlle!
PIEKABE
"Tātad termins "seksuālās audzināšanas koncepcija" nekad netika pieminēts."
Tie ir satraucoši ziņojumi.
"Šis: "Valsts jaunatnes labklājības birojs aptur plānoto telpu ķermeņa izpētei dienas centrā".
Un ir vēl un vēl.
"Tas lika man aizdomāties, vai koncepcija ir tik laba."
Kas notiek mūsu dienas aprūpes centros?
"Cilvēks jau no paša sākuma ir seksuāla būtne."
"Ārsta spēles ir daļa no normālas bērna attīstības. Neatkarīgi no tā, vai viņiem patīk pieskārieni vai rotaļas, vai nē."
Šajā filmā mēs parādīsim, kā ietekmīgas organizācijas ir pārņēmušas ļoti problemātiskas seksuālās izglītības tendences.
"Ir šī bēdīgi slavenā matrica."
"Viņa ir atklājusi lietas, kas jāzina visiem vecākiem un politiskajiem līderiem."
Viņu mērķis: jauna bērnu seksualizācijas dimensija.
Bet kā tas ietekmē pašus mazākos bērnus?
"Tad šajos omulīgajos stūros notiek daudzas lietas, par kurām mēs pat nesapņojam savos murgos, lietas, ko bērni dara kopā."
"Tas jau ir ļaunprātīga izmantošana."
"Jā!"
"Patiesībā es dusmojos uz sevi, ka es uzreiz vecāku vakarā neaizkliedzos un neteicu: "Nē, es to savam bērnam negribu."""
Tas, kas patiesībā vairāk attiecas uz prokuratūru un jauniešu labklājības dienestiem, dienas aprūpes centros kļūs par normu.
Nozieguma vietas dienas aprūpes centrs. Atmodas uzbrukums mūsu bērniem.
Tā ir tendence jau gadu desmitiem: Rietumu sabiedrības seksualizācija.
Arvien vairāk, arvien ātrāk un ātrāk, arvien dumpinieciskāk un arvien biežāk vērsta pret bērniem.
Patiesībā viņai šodien Bārgteheides publiskajā bibliotēkā bija jālasa bērniem: "Dragqueen Veuve Noire".
"Bet, protams, tas liecina arī par to, cik svarīga ir mūsu izglītojošā darba forma.
Jo tikai tad, ja mēs patiešām aktīvi apmeklēsim bērnudārzus, skolas un profesionālās
koledžas, mums patiešām izdosies izglītot cilvēkus."
Skaidrs? Ar ko?
"Jūnijā viņa vēlas pievienoties drag karalim Ērikam Bigclitam..."
Minhene, līdzīgi attēli, tas pats temats:
"... organizēt lasīšanu bērniem vecumā no 4 gadiem."
Tendence arvien agrāk seksualizēties nav tikai Vācijas parādība.
Torrevieja, Spānija: Geju parādē dejo mazi bērni prostitūtu tērpos.
Pedofilija uz ielas.
Vai bērniem vispār ir vieta geju parādēs?
Vroclavā, Polijā, acīmredzot jau.
Londonā praida gājienam tagad ir sava ģimenes un bērnu zona.
Šādā veidā britu izglītības izdevniecība "twinkl" romantizē varavīksnes programmu ("vienlīdzīgas tiesības visiem").
Tas izraisīja satraukumu ASV:
"Mēs dabūsim jūsu bērnus," skandēja geju parādes dalībnieki Ņujorkā.
Tas viss bija tikai pārpratums, - iniciatori mierināja.
Šis sauklis bija izrauts no konteksta.
Tiešām?
Frankfurte pie Mainas, 2025. gada jūlijs:
Tā ir "Kristofora ielas diena" vai drīzāk "Dienas".
Tas, kas sākās kā geju parāde, tagad ir četru dienu pasākums Mainas krastā, un šeit ir īpaši gaidīti arī bērni.
Tā sauktā CSD jūle reklamē savu jauniešu un ģimenes zonu.
"Ideāli piemērots bērniem, lai radoši izlaistu tvaiku," saka organizatori.
"Beidzot vieta mūsu mazajiem viesiem," viņi raksta vietnē Instagram.
Ergo: karuseļi un lecamauklas blakus fetiša stendiem.
Varavīksnes vienradži satiek varavīksnes ideoloģiju.
Geji ādas tērpos blakus maziem bērniem - kā pašsaprotams pasākums, kura uzmanības centrā ir pilnīga pieaugušo seksualizācija.
Nav kritikas, visi pievienojas.
Taču, lai gan tikai daži vecāki savus bērnus tur ved brīvprātīgi, ir vietas, kur visiem vecākiem bērni ir jāved.
Daudzās skolās seksualizācija jau ir kļuvusi par dienaskārtību.
Taču tas vēl nav viss.
Tagad tas sāk izplatīties arī dienas aprūpes centros.
Ko tas dara ar bērniem?
Kādi ir draudi un kādas ir vecāku intereses?
Mēs pavadījām vairākus mēnešus, pētot šo filmu, tikāmies ar ekspertiem, analizējām
tīklus un saskārāmies ar satraucošu informāciju.
Šeit mēs iepazīstinām ar rezultātu.
Lietas, kas būtu jāzina visiem vecākiem un politiķiem.
"Šī agrīnā bērnu seksualizācija, tagad pat bērnudārzos, ir problēma, kas acīmredzami skar arvien vairāk vecāku."
"Jā, tas ir pilnīgi traki.
Par to ziņo visdažādākie laikraksti.
Šis: Valsts jaunatnes labklājības birojs aptur plānoto telpu ķermeņa izpētei dienas aprūpes centrā.
Tas notika Hanoverā.
Mums Braunšveigā tas ir: ārstu spēles bērnudārzā.
Jums šeit ir: Dienas aprūpes centrs domā par telpu seksuālām spēlēm.
In Kerpen: Masturbācija un ārstu spēles.
Tā ir visur, un tas ir pat katoļu dienas aprūpes centros.
Katoļu dienas aprūpes centrs atceļ skandalozas ārstu rotaļas - Ķelnē.
Arī Šveicē tā ir: Šveices dienas aprūpes centros ir ierasta vieta, kur spēlēties ar ārstu.
"Tāda ir arī mūsu pieredze ar "Initiative Elternaktion".
Mēs saņemam aizvien vairāk vēstuļu no neapmierinātiem vecākiem, kuri stāsta, ka šāda veida seksuālā
izglītība dienas aprūpes centros kļūst nekontrolējama.
Tas variē no: tiek rādītas grāmatas - līdz: uzbrukumi notiek vienaudžu vai bērnu vidū.
Daudz kas nāk prātā, kas patiešām ir ļoti, ļoti satraucoši."
Tas ir satraucošs jaunums.
Tas viss ir ārkārtīgi stresains, ārkārtīgi personisks tiem, kurus tas skar , tāpēc ne daudzi cilvēki vēlas par to runāt kamerā .
Kerstiņai Krāmerei ir tikšanās ar dažiem vecākiem, kuri ir piekrituši to darīt.
Pēc viņu pieprasījuma mēs neatklājam attiecīgo personu dzīvesvietu vai identitāti.
Tieši tik daudz, mūsu ceļojums mūs aizved uz mazu pilsētiņu kaut kur Bavārijā.
Un stāsts sākas pavisam nespektakulāri - ar divu māmiņu sarunu bērnudārzā.
"Un viņa man stāstīja par saviem dēliem, kuri mājās sirsnīgi smējās par mūsu meitu, vai
drīzāk par to, ko viņi bija kopā piedzīvojuši.
Un dēli teica, ka mūsu meita iespraudusi pirkstu sev pakausī, ko viņi mājās dara visu dienu."
Bet šīs mātes meita to atceras pavisam citādi.
"Tad es ar viņu par to runāju tieši. Kas notika?
Vai tas, ko man teica mamma, vispār ir taisnība?
Jā, mammu, tā ir taisnība, bet tas nemaz nebija tā, kā viņa tev stāstīja.
Tas nepavisam nebija tā, it kā zēni man būtu novelkuši bikses.
Atvainojiet, kas tas ir?
Un tad viņa teica, ka, jā, šie zēni viņai novelkuši bikses, un esot to darījuši vairākas reizes,
ne tikai vienu reizi, ka tas noticis regulāri."
Jā, viņi sazinājās ar mums, un es jau iepriekš biju ar viņu runājusi pa tālruni, un tad viņa man arī pastāstīja, ka
viņas meitai vairākas reizes seksuāli uzbrukuši divi zēni.
Mēs runājam par bērniem.
Nozieguma vieta: meža bērnudārzs ar ekoloģisku ievirzi.
Atklātajā zonā cita starpā bija caurule, pa kuru bērni varēja rāpties.
"Ārā ir caurule, tunelis, kur var arī paslēpties."
Kas nav redzams no ārpuses.
"Ja tu neskaties tieši."
Acīmredzot šeit notika uzbrukumi.
Jā, un vēlāk atklājās, ka zēni piespieduši un piespieduši viņu viņu klātbūtnē novilkt bikses un iebāzt viņai pakausī kaut ko.
Iespējams, ka zēni arī bija iebāzuši viņai pirkstus pakausī.
Kas tieši notika, nav skaidrs, ņemot vērā bērnu vecumu.
Taču ir skaidrs, ka kaut kas ir noticis, turklāt nopietns.
"Patiesībā mūsu meitai šajā laikā bija ievainojumi dzimumorgānu rajonā.
Un es patiesībā aizgāju pie pediatres, lai viņai to parādītu: Kas tas ir? Ko man darīt? Kāda tā ir?
Viņa paskatījās uz to, viņa to pamanīja, viņa nespēja neko pateikt.
Un viņa arī teica, ka, ja no bērna nekas neseko, tad man nevajadzētu sekot, lai es
nepadziļinātu traumu, ja viņai tāda ir."
Tomēr vēl jo ievērojamāk ir tas, kā organizācija reaģēja uz šo incidentu.
"Tas vienalga ir tikai manas meitas stāsts.
Un, ja viņiem ir kādi jautājumi par seksualitāti, mēs tos noskaidrojam.
Tas arī mani aizdomājās, jo es kā mamma vai tētis gribu to darīt pati, nevis obligāti saņemt no iestādes.
Un es viņiem arī teicu, ka vēlos redzēt aizsardzības koncepciju.
Jā, jā, jā, mums tāds ir - arī mums tas ir vajadzīgs.
Bet man tā nekad netika dota.
Viņi nevēlējās, lai es tur ieskatītos."
Un vēlāk, kad māte mēģināja runāt ar bērnudārza vadību, tas atklājās.
Un viss tika pārcelts uz bērnu.
Saskaņā ar šo principu viss ir jūsu galvā.
Vēlāk atklājās, ka vēl viens bērns ir piedzīvojis to pašu - ar tiem pašiem zēniem.
"Un mums paveicās, ka mēs to uzzinājām salīdzinoši agri, jo varējām nekavējoties reaģēt.
Tāpēc es saku mēs, bet jūs reaģējāt, jā, jūs to apguvāt.
Mēs varējām rīkoties nekavējoties, lai aizsargātu savu bērnu.
Šajā ģimenē viņi to uzzināja ļoti vēlu."
Meita tagad apmeklē citu bērnudārzu.
Tas, vai notikumi ir traumējuši bērnu, kļūs skaidrs tikai tālākā nākotnē.
Skaidrs ir viens: lai arī cik grūti ir detalizēti rekonstruēt, kas īsti notiek šādās "omulīgajās
alās" dienas aprūpes centros, sekas var būt nopietnas.
Un pat bez ārsta lomas vai tamlīdzīgi.
"Nebija arī izpētes telpas šī vārda īstajā nozīmē.
Bērni vienkārši tika atstāti vieni."
Bet tieši par to ir runa.
Tas ir tieši tas, kas ir iekļauts dienas aprūpes centru seksuālās audzināšanas koncepcijās.
Bērniem ir pieņemami viens otru bez uzraudzības pētīt, pieskarties saviem dzimumorgāniem un bāzt viens otram priekšmetus atverēs.
Neviens to nepamana.
Turklāt bērni ir tādā vecumā, kad viņi ne vienmēr atklāti par to runā.
"Jā, vai tā ir sakritība?
Ko par to saka eksperti, kuri pārzina bērnu psiholoģiju un vardarbību?
Mums ir interesants kontakts Neibrandenburgā. Viņi ir precējies pāris.
Viņi abi ir bērnu un pusaudžu psihoterapeiti, un mēs redzēsim, ko viņi par to teiks."
Tātad mēs atkal dodamies ceļojumā. Šoreiz uz Neubrandenburgu.
Anja un Romāns Göbeke mūs laipni uzņem savā praksē.
Viņi parasti šeit aprūpē savus pacientus.
Psihoterapeits un uzvedības terapeits palīdz bērniem un jauniešiem pārvarēt, piemēram, traumas vai trauksmes traucējumus.
"Tātad šī ir telpa, kur notiek uzvedības terapija."
Pirms tam Romāns Gēbeka vairākus gadus strādāja dienas aprūpes centros.
Profesionāli viņš vienmēr ir rūpējies par bērnu labklājību.
"Vecāki, protams, ir daļa no tā.
Tās jau ir ņemtas vērā pieteikumā, un ir šīs atsauces personas stundas.
Tas nozīmē, ka mums ir vajadzīga vieta bērniem un vecākiem."
Bet visjaunākie ir centrā.
Tas attiecas arī uz Anjas Gēbekes darba jomu.
"Tātad, šī ir dziļuma psiholoģijas un spēļu terapijas telpa.
Tā ir mazliet lielāka nekā otra istaba, jo arī man šeit ir nepieciešams pietiekami daudz rotaļlietu."
Īsāk sakot, jūs abi pazīstat bērnus un viņu psihi.
Viņi arī regulāri ārstē vardarbības upurus.
Mēs vēlamies uzzināt, ko Anja un Romāns Gēbeke saka par tendenci arvien agrāk seksualizēt.
"Es domāju, ka seksualitāte ir kaut kas tāds, kas jāintegrē pieaugušo emocionalitātē un nobriedušās attiecībās.
Tāpēc to nevar aplūkot izolēti, bet tas ir jāintegrē.
Turklāt ir jābūt arī tā, ka bērni jau ir galīgi noteikuši savu dzimumu.
Jā, tātad agrākais pubertātes laikā.
Tātad jūs joprojām meklējat savu identitāti, tostarp dzimuma identitāti.
Un tas ir jāpabeidz, pirms faktiski notiek seksuālas darbības.
Jebkas cits būtu pāragri, jo bērni būtu pārņemti.
Un tāpēc, ka seksualitāte tad būtu kaut kas izolēts šajā sistēmā un vēl neintegrēts."
"Es vienmēr esmu piedzīvojis un novērojis, ka bērni interesējas par to, ka ir divu veidu cilvēki.
Taču tas aprobežojas ar novērojumiem un uztveri: Ir cilvēki, kuri izskatās citādi un kuriem ir cits dzimums nekā man.
Un līdz ar to bērna zinātkāres horizonts ir faktiski noteikts."
"Kad, jūsuprāt, bērniem sāk attīstīties kauna izjūta?
Un kas notiek, ja tā tiek traucēta, apkaunota vai apspiesta?
"No vienas puses, es varu ļoti skaidri novērot bērnu uzvedību, kad viņi iet uz tualeti.
Bērni regulāri pieprasa, lai tualete būtu slēdzama.
Citiem vārdiem sakot, viņiem ir dabisks impulss izcelties.
Tāpēc es jau tagad redzu, ka šajā vecumā - bērnudārza vecums parasti sākas 3 gadu vecumā - kauna izjūta un nepieciešamība sevi
definēt, uztvert ķermeņa robežas kā drošas, ir ļoti izteikta."
"Bērns, kam ir izveidojusies laba pieķeršanās, atšķir svešus un pazīstamus cilvēkus.
Tā ir labas saiknes pazīme.
Un tad bērns arī kļūst par svešinieku noteiktā vecumā, apmēram 8 mēnešus.
Tā ir laba zīme, jo tas liecina, ka tā spēj atšķirt svešiniekus no pazīstamiem cilvēkiem.
Un, protams, ja bērns spēj atšķirt, viņš var nevēlēties, lai viņam pieskaras nepazīstami cilvēki.
Tas vēlas saglabāt zināmu distanci un noteikti nevēlas, lai tam pieskaras intīmajās daļās.
Jā, tas ir kaut kas tāds, ko bērns varētu noraidīt, parasti, ja tas ir pabeidzis veselīgu attīstību.
Un, piemēram, pieķeršanās traucējumus raksturo tas, ka bērni to nespēj izdarīt.
Tāpēc viņi nespēj atšķirt svešiniekus no pazīstamiem cilvēkiem un praktiski uzvedas "distances samazināšanas" veidā.""
"Un sazināties ar nejaušiem cilvēkiem."
"Ja bērns kontaktējas vai pat iet kopā ar nejaušiem cilvēkiem un, iespējams, neizrāda bailes, tas liecina par neveiksmīgu
attīstību un par to, ka nav izveidojusies veselīga saikne."
"Tas, protams, ir pilnīgā pretrunā ar to, kas vienmēr tiek apgalvots šajās seksuālajās koncepcijās.
Galvenā uzmanība vienmēr tiek pievērsta tā dēvētajai izglītībai.
Bet par saistībām nekad netiek runāts."
"Ir arī pareizi, ka vienmēr savu viedokli pauž tie paši eksperti.
Tie ir, piemēram, Uve Sielerts, Jorgs Maivalds un Stefans Timmermans. Par citiem nav daudz dzirdēts."
"Bet ir pietiekami daudz citu balsu.
Piemēram, profesors Kristians Šūberts (Christian Schubert), ārsts un psihologs Insbrukas Universitātes slimnīcā."
"Mūsu nākamā pietura: Insbruka, Austrija.
Šeit mēs satiekam zinātnieku, universitātes profesoru un psihologu, kurš ir arī dažādu - viņaprāt,
nevēlamu - mūsdienu medicīnas attīstības tendenču kritiķis.
Holistisks skatījums uz ķermeni, prātu un dvēseli ir viņa pamattēze, ko viņš popularizē arī šajā daiļliteratūras grāmatā.
Pirmkārt, mēs vēlamies zināt: Vai viņš savas karjeras sākumā būtu domājis, ka šāda attīstība, kas
tagad ir redzama dienas aprūpes centros, ir iespējama?"
"Jā, bet vai jūs būtu domājuši, ka mēs runāsim par mājīgām alām un pašizpētes telpām dienas centros?
Kur tad bērniem vajadzētu atklāt savu seksuālo iekāri?"
"Nē, noteikti ne!
Tātad vismaz ne atklāt savu seksuālo iekāri, tas ir tālu no tā, ko es varētu iedomāties."
"Man šeit ir citāts no profesora Jorga Maivalda, kurš ir bērnu tiesību un bērnu aizsardzības goda
profesors, un viņš raksta laikrakstā "Kindheit":
Ideja, ka bērni var augt seksuālu jūtu, domu un darbību neskarti, ir nereāla izdomājums,
kas nav taisnīgs un var pat kaitēt bērniem."
"Jā, man ir skaidra nostāja šajā jautājumā.
Es pieņemu, es domāju - es esmu psihoanalītiski ietekmēts, tas ir jāsaka - es esmu psihodinamiskais psihoterapeits, medicīnas
psihoterapeits, kurš, protams, ir arī diezgan atvērts psihoanalītiskiem apsvērumiem par bērna psihoseksuālo attīstību.
Protams, kaut kas attīstās, par to nav šaubu.
Taču, manuprāt, ir vienkārši citi aspekti, kas ir svarīgāki, kad runa ir par bērna attīstību.
Un tas ir saistīts ar saikni, ar drošu pieķeršanos, ar veselīgām, siltām un drošām mājām.
Tas ir pirmais un galvenais, tas ir pamats, kas vajadzīgs bērnam, kas vajadzīgs katram
cilvēkam, un to es sagaidu no veselīgas attīstības.
Es nepārprotami kritizēju šo seksualizācijas ofensīvu, kas tiek īstenota.
Ja tiek pieņemts, ka bērniem ir seksuālā enerģija - ļoti agri pēc piedzimšanas.
Un ka jūs jau agrīnā vecumā nodrošināsiet, lai šī seksuālā enerģija varētu atbilstoši attīstīties."
"Seksuālā enerģija ir viens no galvenajiem naratīviem, kas jau gadu desmitiem tiek virzīts
cauri ciematam seksualizācijas ofensīvas ietvaros."
"Jā, tieši tā, arī es to pamanīju, kad runājām ar "seksuālās audzināšanas pāvestu" Ūvi Zīlertu.
"Ievadā seksuālajā izglītībā" viņš runā arī par libido kā par vitālu enerģiju, kas nostiprinās pret neapmierinātību.
Vai 2013. gada Stefana Timmermanna lekcijā.
Viņš runā arī par seksuālo dzīves enerģiju, kas bērniem jau būs."
"Cilvēks jau no paša sākuma ir seksuāla būtne.
Seksuālajai izglītībai ir pozitīva ietekme uz bērniem, jo seksualitāte ir dzīves enerģija."
"Doktors Stefans Timmermans, viens no pazīstamākajiem seksuālās izglītības nozares pārstāvjiem.
Viņa prezentācija pirms vairāk nekā 10 gadiem, šķiet, ir kā paraugs tam, kas tagad tiek
ieviests aizvien vairāk dienas aprūpes centros.
Šajā teksta panelī Timmermanss uzskaitīja argumentus par labu tā dēvētajai seksuāli orientētai izglītībai.
Piemēram: "Savu robežu atklāšana kā pamats cieņai pret citiem".
Bet vai tas nenozīmē, ka jums ir apzināti jāpārkāpj šīs robežas, lai tās atklātu?
Klausieties un esiet pārsteigti!
Sevis un citu izzināšana ir svarīga bērnu mācību pieredze, un mūsdienās bērni biežāk to dara bērnudārzā nekā mājās.
Statistiski mājās ir ne vairāk kā vēl viens brālis vai māsa, un tas ir balansēšana vai robežu pārbaude, robežu
pieņemšana - es nevēlos, lai man pieskaras, man tas nepatīk vai man tas patīk, man tas šķiet jauki.
Viņi to var labāk iemācīties lielākā bērnu grupā, nekā tad, ja mājās ir tikai viens brālis un vienmēr tas pats.
Īsāk sakot, tā kā vecāki neļautu saviem bērniem pētīt savu brāļu un māsu dzimumlocekļa
dzimumlocekļa robežas, tas būtu jādara dienas aprūpes centros.
Tas viss, lai veicinātu seksuālo enerģiju.
Ja bērna seksuālā attīstība tiek pavadīta un atbalstīta, tas labvēlīgi ietekmē viņa personības attīstību,
piemēram, viņa individuālās dzimuma identitātes veidošanos.
Bet vai tas tiešām ir nepieciešams mazu bērnu attīstībai?
Nu, es neredzu vajadzību pēc tā tiešā nozīmē.
Tāpēc man ir būtiski apšaubāma bērnu uzmanības pievēršana dzimumorgāniem.
Jo viņiem ir tik daudz iespēju gūt prieku. Un kāpēc man tas būtu jāerotizē?
Tāpēc šajā attīstības vecumā tam nav nekādas jēgas, jo tas arī nav produktīvi.
Nu, man tam nav neirobioloģiska ekvivalenta.
Man nav hormonālas, endokrīnas attīstības, kas tam atbilstu.
Tāpēc man nav intrapsihiskā ietvara, kurā es varētu integrēt seksualitāti, lai gūtu baudu.
Un tāpēc ir acīmredzams, ka šī seksualizācija ir pārāk smaga bērna psihei.
Es nedomāju, ka tas ir nepieciešams attīstībai.
Ja paskatās uz psihoanalīzi, tad bērns, bērns, zīdainis sākumā ir orālajā fāzē.
Tad viņš ienāk, bērns nonāk anālajā fāzē.
Tas viss ir saistīts ar tīrības izglītību un tā tālāk, tajā ietilpst arī izaicinošais posms un tā tālāk.
Un dzimumorgānu fāze iestājas pašās beigās, pusaudžu vecumā.
Starp tām vēl ir latentais posms.
Un es esmu pārliecināts, ka visi zina, ka latentajā fāzē meitenes un zēni vienmēr saka: "jūs, zēni", "jūs, meitenes".
Šajā vecumā viņiem nav nekādas intereses par seksuālo kontaktu, gluži pretēji.
Patiesībā viņi ar to cīnās diezgan spēcīgi.
Meitenes labprātāk būtu tikai starp meitenēm un zēni starp zēniem, jā.
Tāpēc es uzskatu, ka pastāv cilvēka organiska attīstība.
Un es domāju, ka agrīnā bērnībā patiešām var būt sava veida seksualitāte, taču tā ir tālu no tā,
kā mēs uz seksualitāti raugāmies pieaugušo vecumā.
Citiem vārdiem sakot, es ļoti, ļoti kritiski raudzītos uz pieaugušajiem, kas spriež par bērnu seksualitāti.
Ar to man viss sākas.
Bet tieši tas notiek.
Pieaugušo sabiedrība, kas kļūst arvien seksualizētāka, projicē savu skatījumu uz mazu bērnu uzvedību.
Tāda bija arī Timmermansa 2013. gada lekcija:
Jo seksualitāte ir dzīves enerģija, dzīves enerģija, dzīves enerģija.
Tajā laikā sākās arī mūsu stāsts.
No 2014. gada mēs izgājām ielās pret izglītības plāniem, kas ieviesa seksualizācijas uzbrukumu, īpaši skolās.
2016. gadā Junge Freiheit mūsu simpozija Štutgartē malā intervēja seksologu Jakobu Pastēteru, toreizējo un tagadējo
Vācijas Sociālo zinātņu seksuālo pētījumu biedrības prezidentu.
Viņš jau tajā laikā tur sūdzējās:
No vienas puses, DGSS jau apmēram 15 gadus iebilst pret to, ko es saucu par "valsts sponsorētu seksuālo izglītību".
Tas ir saistīts ar to, ka jau aptuveni 15 gadus, iespējams, pat ilgāk, ir skaidrs, ka seksuālās izglītības jomā iesaistītajiem,
kuri, no vienas puses, saņem finansējumu no valsts, bet, no otras puses, saņem arī valsts izplatītus
izdevumus, ir ļoti vienpusīgs skatījums uz seksuālo izglītību.
Rezultāts izskatās, piemēram, šādi:
"Sina und Tim spielen Doktor", izdevniecība Zartbitter e.V., finansē Ķelnes pilsēta un Ziemeļvācijas federālā zeme.
Viena no daudzajām organizācijām, kas veicina seksualizāciju dienas aprūpes centros.
Man ir daudz lielāks noskaņojums spēlēt ārstu.
Ak, nē.
Doktor, ej, Tims, tu vari būt mamma un dzemdēt arī bērnu.
Ak, labi, tad ārsts.
Ārstu spēles ir daļa no normālas bērnu attīstības.
Pat pavisam jaunas meitenes un zēni savus dzimumorgānus pārbauda ar vecumam atbilstošu zinātkāri un objektivitāti.
Viņiem patīk pieskarties un berzēt tos, kā arī apmainīties maigiem pieskārieniem ar citiem bērniem.
Uzmēriet temperatūru.
Ārsta spēles ir daļa no normālas bērna attīstības.
Neatkarīgi no tā, vai viņiem patīk pieskāriens vai spēle.
Izpētīt vienam otru, izbaudīt kailumu, prieku izrādīties citu priekšā.
Bet arī bērnišķīga masturbācija, kas pieaugušajiem bieži izraisa nedrošību.
Runa ir par mīlestību un jūtām, un apskāvieniem, un skūpstiem, un draudzenēm, un ārstu spēlēm, un par to,
kā mēs varam nomierināt ģimenes, kuras ir satrauktas.
Un tas vēl nav viss.
Šīs darba kārtības pēdas ved mūs vēl tālāk, līdz pat visaugstākajam līmenim.
Tieši tā teikts PVO standartos par seksuālo izglītību Eiropā.
Jā, ir šī bēdīgi slavenā matrica, un bērniem vecumā no nulles līdz četriem gadiem tajā ir teikts, ka
zināšanu, baudas un vēlmes pieskarties savam ķermenim.
Agrīnā bērnībā masturbācija jeb patīkama fiziskas tuvības pieredze kā cilvēka dzīves sastāvdaļa.
Kompetenču gadījumā uzsvars tiek likts uz savu vajadzību, vēlmju un robežu izteikšanu, piemēram, "ārsta spēlē".
Savukārt četrus līdz sešus gadus veciem bērniem ir atļauts pievērsties seksuālām tēmām.
Viņiem vajadzētu runāt par seksuālām tēmām.
Šis ir seksualizācijas kampaņas politiskais kodols, ko publicējusi PVO ciešā sadarbībā ar Federālo
veselības izglītības centru jeb saīsinājumā BZgA.
Organizācijas, kas daudziem iedzīvotājiem var šķist cienījamas, bet šī vecuma matrica nešķiet cienījama.
Kā ārsts es varu skaidri pateikt, ka man ir problēma ar diagnostikas sistēmām, kas tiek pārlieti pār visiem,
neiedziļinoties, ar shematizāciju, ar šabloniem, ar noteikumiem.
It kā visi būtu vienādi.
It kā būtu noteiktas shēmas, vecuma struktūras. Jūs minējāt PVO matricu.
Citiem vārdiem sakot, kur, tā sakot, tiek strādāts ar noteiktām vecuma grupām.
No tā brīža ir labi, ka jūs to jau darāt.
Nē, šī būtne ir ļoti individuāla, ļoti sarežģīta, dzīvo ļoti specifiskā psihosociālā kontekstā un kādā brīdī, ja uz to
skatīsieties pietiekami iejūtīgi un pievērsīsiet tai uzmanību, uzdos jautājumus saskaņā ar tās organisko attīstību.
Un es tikpat ilgi gaidīšu ar bērnu un neko neizdomāšu un neuzspiestu viņam.
Bet tieši tas šeit notiek.
Ļoti apšaubāma šablona uzspiešana visam kontinentam bez jebkādiem zinātniskiem pierādījumiem.
Un tas attiecas ne tikai uz Vāciju , bet uz visu Eiropu.
Francijā ir organizācija "Mamans Louves", kas arī ir izskatījusi PVO standartus un pasūtījusi
pētījumu, kas uzrādīja iespaidīgus rezultātus.
Arī mūsu kaimiņvalsts Francija apzinās seksualizācijas problēmu arvien agrākā vecumā.
Arī tur to virza progresīvie spēki.
Regīne Šēfere (Regine Schäfer) ir sagatavojusi videointerviju ar organizācijas "Mamans
Louves" dalībnieci Kristelu Komē (Christelle Comet).
Jūs esat intensīvi strādājis pie PVO standartiem Eiropai.
Ņemot vērā valsts līmenī novērotos pārkāpumus, mēs vēlējāmies uzzināt, uz kādas tā sauktās zinātniskās literatūras pamata
mūsu valsts skolās tiek ieviests tā sauktais mācību saturs?
Rezultātā 2024. gadā tika publicēts sešdesmit lappušu garš pētījums.
Viņa ir atklājusi lietas, kas jāzina visiem vecākiem un politiskajiem līderiem, vismaz
tiem, kam bērnu labklājība ir augstākā prioritāte.
Un tieši tas mums ir galvenais - bērna interešu un vecāku tiesību ievērošana.
Pētījuma autors Thibault Kerlirzin skaidro, kas tieši ar to domāts.
Izrādījās, ka PVO standartus izstrādāja ekspertu grupa, kas bija ļoti tendencioza.
Tas ir tāpēc, ka praktiski visi šie eksperti pieder struktūrām, kas ir daļa no starptautiskās Augu vecāku federācijas atvases.
Tāpēc viņi drīzāk izskatās pēc aktīvistiem, nevis zinātniekiem.
Un rodas jautājums, kāpēc.
Kas ir ieinteresēts šajā attīstībā?
Thibault saskārās ar satraucošu atbildes daļu PVO standartu bibliogrāfijā.
Bibliogrāfijā ir vairāki pielikumi, un jau A pielikumā es atradu 3 pedokriminalitātes aizstāvjus.
Tomēr dokumenta centrālais un vienlaikus arī vājais punkts ir zinātniskajā literatūrā par bērnu psihoseksuālo attīstību.
Aptuveni 50 atsauču vidū es atradu 15, kas ir vai nu agrīnas dzimumizglītības, vai pat
pedokriminalitātes aizstāvji vai atbalstītāji.
Jūs redzēsiet, ka to vidū ir arī cilvēki, kuri pieder lobiju grupām, kas atklāti iestājas pret pedofiliju.
Viņi to sauc par paaudžu savstarpējām attiecībām.
To vidū ir cilvēki, kas ir publicējušies pedofilu žurnālos.
Savienojumi ir parādīti šajā animācijā, kas atrodama "Mamans Louves" tīmekļa vietnē.
Tibo sadalīja PVO ekspertus 3 grupās:
Zaļā krāsā - neiebilst, dzeltenā krāsā - apšaubāms, sarkanā krāsā - aprindas, kas nepārprotami atbalsta ļoti agrīnus
seksuālus kontaktus starp bērniem vai pat pedokriminalitāti.
Vācu saikne ar pedokriminālo aprindu pārstāvjiem - Gunters Šmits.
Viņš strādāja, piemēram, ar kādu Volkmar Sigusch.
Un Sigušs apgalvoja, ka seksualitāte bērnībā nav tikai prieks, bet gan nepieciešamība.
Viņš strādāja žurnālā "Archives of Sexual Behavior", kas joprojām pastāv un ko dibināja Ričards Grīns.
Ričards Grīns bija pedofilijas piekritējs un Tomasa O'Kerola draugs.
Savukārt viņš bija organizācijas "Pedofilu informācijas apmaiņa" - pedofilu informācijas
apmaiņas platformas - dibinātājs un priekšsēdētājs.
Šī grupa bija ļoti pretrunīgi vērtēta un aicināja legalizēt seksuālos kontaktus starp pieaugušajiem un bērniem.
Kā pedofili infiltrējās kreisajos un pārņēma cīņu par pilsoniskajām tiesībām, 2014. gadā laikraksts "The Guardian"
ziņoja par Pedofilu informācijas biržas darbību 70. gados.
Arī vācu kreisie centās legalizēt pedofiliju, īpaši 1968. gada kustībā.
vai Vācijas pētījuma un darba grupa "Pedofilija", kuras valdē īslaicīgi darbojās Helmuts Kentlers.
Savukārt viņš tiek uzskatīts par šīs dzimumizglītības nozares pamatlicēju.
Par viņa pedofiliskajām aktivitātēm mēs sīki aprakstījām mūsu dokumentālajā filmā "KentlerGate".
Kentleram Vācijā sekoja Uve Sielerts, Volkers Zīgušs un Gunters Šmits.
Pēdējais, piemēram, 90. gadu sākumā grāmatas "Vīriešu starppaaudžu tuvība" priekšvārdā rakstīja:
"Ir veiksmīgas pedofilu attiecības, kas palīdz un iedrošina bērnu."
Viņš piebilda: "Draudi padarīt visas pedofilijas darbības sodāmas ar likumu ir netaisnīgi, un tie ir jāatceļ, jo
tas ir saistīts ar diskrimināciju un mazākuma vajāšanu."
Tikpat skaidri Ernsts Bornemans pauda savu viedokli grāmatā "Das Geschlechtsleben des Kindes", kurā viņš apgalvoja:
"Pedoseksuālām seksuālām darbībām, kas nav vardarbīgas, nav obligāti jārada negatīvas sekas bērnam."
Viņš ir iekļauts arī PVO standartos kā atsauce uz savu grāmatu:
"Bērnības brieduma sejas", kurā viņš aplūkoja nepilngadīgu astoņus gadus vecu bērnu iespējamo seksualitāti.
Grāmatas galvenais apgalvojums ir šāds: "Cilvēks ir seksuāla būtne no ieņemšanas brīža.
Bērnos tas izpaužas dažādos veidos - rotaļās, viņu bagātīgajā iztēlē, vajadzībā pēc pieskārieniem un masturbācijā.
Tieši tas kļūst par BZGA un PVO aizvien vairāk dienas aprūpes centru koncepciju pamatu.
Ernsts Bornemans un Gunters Šmits - divi no vairākiem piemēriem, kas liecina, ka PVO standarti ne tikai
balstās uz ļoti vienpusīgu ekspertu pieeju, bet dažkārt ir arī dziļi iesakņojušies pedofilu vidē.
Un tas ir pamats mūsu bērnu izglītībai?
Jā, tātad šīs pedofiliskās afēras mūs nemaz nepārsteidz, jo visas šīs propagandētās seksuālās
audzināšanas aizsācējs bija Helmuts Kentlers.
Un Helmuts Kentlers bija pedofilijas aktīvists, un viņš patiesībā bija arī vardarbības veicējs.
Pēc tam viņš tika notiesāts par vardarbību pret bērniem, un viņa skolnieks bija Uve Silerts.
Un Uve Silerta darbs BZGA bija nozīmīgs, nosakot PVO standartus seksuālās izglītības jomā Eiropā.
Tieši tā, un tas, savukārt, tieši ietekmē atsevišķu federālo zemju izglītības plānus Vācijā.
Gandrīz visās federālajās zemēs, izņemot Brēmeni, ir izstrādāts tā sauktais izglītības plāns - orientācijas
plāns, kas tieši nosaka, kā dzimumizglītībai jānotiek dienas aprūpes centros un kas tajā jāietver.
Un Berlīnes izglītības plānā ir ietvertas tieši šīs lietas, kuras mēs pēc tam atrodam seksuālās izglītības koncepcijās:
"Nedaudz vēlāk tiek atklāti un intensīvi pētīti tavi dzimumorgāni."
"Seksuālā zinātkāre ir tikpat svarīga veselīgas garīgās un fiziskās attīstības sastāvdaļa kā
baudas izjūta no sava ķermeņa," saka Berlins.
Ziemeļreinā-Vestfālenē tas nozīmē:
"Maiga maigums, pieskārieni viens otram, neformāla un ziņkārīga ķermeņa izpēte ir nepieciešama, lai
veidotu ego identitāti un apzinātos savu dzimumu.
Tas parasti notiek rotaļīgi, intuitīvi un bez pašapziņas. Bērnudārza bērni!
Tik daudz par teoriju. Bet ko šādi jēdzieni nozīmē praksē tiem, kurus tie skar?
Divas mātes, kuras abas vēlas palikt anonīmas, stāsta, kā tas viss nonāca viņu dienas aprūpes centrā.
1. gadījums notiek Saksijas-Anhaltes federālās zemes Tautas konsolidācijas organizācijas pārvaldītajā iestādē.
Es pirmo reizi dzirdēju par seksuālās audzināšanas koncepciju no alternatīvajiem medijiem.
Runa drīzāk bija par to, ka šādi jēdzieni eksistē dziļi Vācijas dienvidos, un es patiesībā biju pārsteigts vai
šokēts, ka kaut kas tāds eksistē, un vienmēr pie sevis domāju:
Ak, pie mums - uz šo ciemata dienas centru - līdz tam nekad nenonāks vai arī nenonāks tik tālu.
Bet tālu no tā. Kādu dienu vecāku vakarā tiek paziņots par jauniem bērnudārza konceptiem - bez paskaidrojumiem.
Sīkāka informācija ir pieejama informācijas stendā.
Kādā brīdī es biju pie šī informācijas stenda un izlasīju par šo seksuālās audzināšanas koncepciju
līdzās istabas koncepcijai vai vardarbības koncepcijai.
Es par to uzzināju un lūdzu mūsu vecāku padomi izskatīt šo jautājumu.
Un viņi to arī darīja.
Un tikai tādā veidā kļūst zināms koncepcijas saturs, proti, tieši tas, ko iesaka PVO un BZGA.
Un atcerieties, ka tas viss acīmredzot bija jāievieš slepeni, apejot vecākus.
Tātad termins "seksuālās audzināšanas koncepcija" nekad netika pieminēts.
Es to izlasīju tikai šajā vēstulē - ļoti mazos iekavās.
Es domāju, ka par tik svarīgu tematu būtu bijis vērts nosūtīt apkārtrakstu e-pastu vai rīkot vecāku
vakaru, vai pat informatīvu vēstuli vai kaut ko tamlīdzīgu.
Jo tā ir svarīga lieta.
Galu galā - 2. gadījumā viss bija caurskatāmāks.
Tas atrodas dienas aprūpes centrā Lejassaksijā.
Mums regulāri notika vecāku vakari, un mēs vienmēr iepazināmies ar kaut ko jaunu.
Un tad - tajā vakarā - dienas centra vadība un skolotājas mums pastāstīja, ka ir jauna koncepcija un ka
bērniem ir jābūt daudz atklātākiem par savu seksualitāti.
Un tieši tāpēc mēs bērnudārzā iekārtojām stūrīti, kur bērni var būt vieni paši - un kur būtībā ir atļauts gandrīz viss.
Tātad tā sauktās ārstu spēles - jūs pārāk daudz neiejauktos.
Bet bērniem tiktu paskaidrots, kur ir robežas.
Viņi teica: jā, tu vari tur būt kails, tu vari sevi aptaustīt, un jā, tu vari izpētīt sevi un arī citus,
tātad gan zēnus, gan meitenes, kas ir sajaukti kopā.
Un jā, bet es kaut kā domāju, ka mēs savu bērnu audzinām citādi.
Tas nemaz neapstāsies.
Bet viss izrādījās citādi.
No rīta es atnācu - aizvedu mūsu jaunāko dēlu uz bērnudārzu, un pēcpusdienā skolotāja jautāja, vai es varētu atnākt uz sarunu.
Būtu noticis incidents.
Un pēcpusdienā es aizgāju uz tērzēšanu.
Tur sēdēja dienas aprūpes centra vadītāja un skolotāja.
Un ko viņi jums pastāstīja par to, kas notika?
Jā, un tad viņi teica: Mūsu dēls neievēroja noteikumus.
Iespējams, ka tas atradās nevis šajā konkrētajā stūrī, bet gan vannas istabā.
Viņš nebūtu pieņēmis cita bērna "nē" un būtu to aizskāris.
Un tas nebūtu tas, ko mēs vēlējāmies.
Un tad es sākumā biju kaut kā pilnīgi neizpratnē un domāju, vai tas tiešām tā var būt?
Un tad es vienkārši teicu, ka parunāšu ar dēlu.
Nu, viņš man par to neko neteica.
Un tad jūs par to runājāt ar dēlu?
Tieši tā.
Es viņu uzreiz paņēmu līdzi - jau bija laiks paņemt bērnu.
Tad mēs mierīgi apsēdāmies mājās, un es viņam vienkārši jautāju: "Pastāsti, kas tur notika?
Un tad viņš kļuva pavisam mazs, paskatījās zem sevis un teica: mammu, es neko neesmu darījis.
Tad es viņam arī pastāstīju, par ko viņš tiek apsūdzēts.
Viņš saka: Jā, es zinu, bet es otram bērnam nepieskārāmies.
Nebija nekā.
Bet tagad tā bija liecība pret liecību.
Mans dēls pēkšņi kļuva par likumpārkāpēju.
Viņš esot pieskāries kādam bērnam, un tas to nav vēlējies.
Un tas kaut kā palika telpā - to nevarēja noskaidrot.
Un tā ir būtiska problēma.
Tas ir redzams arī gadījumos, kad ir aizdomas par pieaugušo vardarbību, kā aprakstīts šajā Hessischer Rundfunk ziņojumā.
Saskaņā ar cietušo aizstāvja Ulriha Vornkes no organizācijas "Baltais gredzens" teikto, pedoseksuālam pāridarītājam, kurš
strādā ar maziem bērniem, ir ļoti zems risks tikt atklātam.
Tas ir tāpēc, ka tiesu sistēmā ir plaši izplatīts pieņēmums, ka bērnu, kas jaunāki par 4 gadiem, liecības tiesā nav derīgas.
Iemesls: bērni nevar atcerēties kā pieaugušie, un vecāki un citi pieaugušie var iespaidot viņu teikto.
Ņemot vērā PVO ekspertu norādītās pedokriminālās saiknes, tas ir vairāk nekā tikai viela pārdomām.
Tātad viņu liecības tiesā nav derīgas.
Problēma ir arī tā, ka gadījumos, kad bērni tiek ļaunprātīgi izmantoti, galu galā tā ir liecība pret liecību.
Viena mamma to aprakstīja ļoti iespaidīgi.
Viņas dēls ir iespējamais vainīgais (pēdiņās), un, protams, viņa tic savam bērnam.
Šādi jēdzieni acīmredzot veicina arī seksuālus uzbrukumus starp bērniem, un tos pat nevar noskaidrot.
Un viņš to atceras, lai gan tas bija pirms daudziem gadiem, viņš to atceras vēl šodien un kaunas par
to visu, lai gan apgalvo, ka viņš to nav darījis.
Vai mazi bērni vispār var būt likumpārkāpēji, vai arī šis termins šeit ir aizliegts?
Vai abi bērni nav kļuvuši par upuriem nepareiziem pamatnosacījumiem, par kuriem atbildīgi ir pieaugušie?
Nu, tiek radīta pasaule.
Bērni tiek mākslīgi transportēti un piespiedu kārtā ievesti kaut kur, kur viņi nonāk seksualitātē, kas, manuprāt, ir mākslīga,
t.i., nav organiski izaudzēta, kā tas parasti notiek beigās.
Kā jau teicu, pamatojoties uz labu saikni un veselīgu attīstību, veselīga seksualitāte kādā brīdī attīstīsies organiski.
Tāds ir ceļš.
Ļoti agri cilvēka dzīvē notiek iejaukšanās, kam nav nekāda sakara ar seksualitāti šādā formā.
Un tad, protams, tas var tikt ienests attīstībā, kas nav veselīga un kas galu galā var nespēt pieņemt robežas.
Un tad arī kauns, riebums un dabiskā imūnsistēma var neattīstīties labi. Un tas, protams, paver durvis ļaunprātīgai izmantošanai.
Tāpēc galu galā es varu iedomāties, ka tas patiesībā noved tieši pretēji tam, ko tie, kas tagad domā, ka viņiem ir jāveicina bērnu
seksualitāte agrīnā vecumā, lai arī viņi varētu izcelt sevi agrīnā vecumā, es teiktu, ka tas ir tieši pretēji tam, kas notiek.
Un tagad tas ir pat statistiski redzams, vismaz Ziemeļreinā-Vestfālenē.
Izskanēja informācija, ka pēdējos gados strauji pieaudzis bērnu seksuālo uzbrukumu skaits bērnudārzu apmeklētāju vidū.
Arī pašreizējā policijas noziegumu statistika liecina par milzīgu pieaugumu, bet, piemēram, sīko zādzību, kas
būtu vairāk raksturīga bērnu uzvedībai, skaits gadu gaitā ir vairāk vai mazāk nemainīgs.
Kad bērni piedzīvo šādus uzbrukumus, man jādomā, ka viņi ir emocionāli pārņemti un, sliktākajā gadījumā, traumēti.
Un, ja mēs tagad zinām šīs saiknes no traumatoloģijas, tad mēs runājam par spēcīgu vajadzību pēc
atkārtošanas, t.i., spēcīgu vajadzību atkārtoti izspēlēt notikumus, kas izraisīja šo situāciju.
Jums tas ir jāiztēlojas kā ķēdes reakcija.
Ja man ir noteikts skaits bērnu, kurus var raksturot kā cietušos, un viņi nesaņem
terapeitisku atbalstu vai šī trauma netiek atrisināta.
Pēc tam viņi šo traumatizējošo pieredzi nodos tālāk citiem bērniem.
Tas vismaz zināmā mērā izskaidro šo statistikas attīstību.
To atbalsta arī plašsaziņas līdzekļi.
Ja atceraties, kādreiz vakara programmā bija iekļauts saturs, kas bija saistīts ar seksualitāti.
Taču mūsdienās bērniem tas ir viegli pieejams.
Un bērniem praktiski nav nekādu problēmu skatīties šādas ainas filmās, datorspēlēs vai citur.
Un tas, protams, ir problemātiski, ja pedagoģiskās koncepcijas, kas seko tam pašam ceļam, un
bērni faktiski tiek mudināti būt seksuāli ik uz soļa.
Tam nav nekāda sakara ar bērna brīvo gribu.
Kad jūs to atkal un atkal redzat plašsaziņas līdzekļos, kad jūs to atkal un atkal dzirdat un arī
bērnudārzā jums, piemēram, saka: "Kāpēc jūs sevi neizpētāt?
Un, ja jūs sākat seksuāli aktīvi dzīvot, tas nav kaut kas tāds, ko bērns izlemj pats. Tas tiek izlemts bērna vietā.
Tam vajadzētu to darīt.
Tas ir virziens, kurā tā virzās.
Un tad man ir vienaudžu spiediens, kam bērnam ir grūti pretoties.
Un, ja jūs sūtāt arī svešus cilvēkus, kuriem galu galā nav nekāda sakara ar psihoneiroloģisko attīstību, ar psiholoģiju, ar
psihoterapiju, ar psihodiagnostiku, t.i., piemēram, aukles, kas vispār nav apmācītas jutīgi reaģēt uz to, kādi bērni tiek sūtīti
uz šiem omulīgajiem stūrīšiem, no kurienes viņi patiesībā nāk?
Ko viņi patiesībā piedzīvoja mājās?
Vai ir iespējams, ka viens no viņiem, zēns vai meitene, jau agrā bērnībā ir saskāries ar sliktu
seksualitāti mājās un, iespējams, jau ir piedzīvojis vardarbību?
Tātad es liekot vienu otram virsū divus bērnus, kuriem jau veidojas personības, kuriem jau ir bijusi pirmā konflikta
pieredze un kuri, iespējams, arī veidojas par konfliktējošām personībām, proti, par personībām, kuras ir
vieglāk ļaunprātīgi izmantot. Vēl viena personība, kas ir vieglāk ļaunprātīgi izmantojama.
Un, kad divi no viņiem satiekas - tagad es runāju par varu, es runāju par uzbrukumu, tad šajos mājīgajos stūros
notiek daudz kas tāds, par ko mēs pat neiedomājamies savos murgos par to, ko bērni dara viens otram.
Tomēr šie jēdzieni ir pamatoti ar ļaunprātīgas izmantošanas novēršanu visām lietām.
Protams, seksuālā izglītība ir arī par to, lai nodrošinātu, ka bērni, kas nonākuši bīstamās situācijās , var saņemt
palīdzību, vērsties pie kāda un viņiem ir valoda, kā to darīt.
AWO, viens no lielākajiem dienas aprūpes centru operatoriem Vācijā, pat publicē savu PVO programmas versiju
brošūrā "Aizsardzības koncepcijas pret bērnu un jauniešu seksuālu izmantošanu iestādēs un dienestos".
Un tajā mēs lasām to, kas mums visiem ir pārāk labi pazīstams no Kentlera līdz Timmermanam . .
[Un tādu ir arvien vairāk un vairāk.
Jā, šeit, piemēram, Lejassaksijas dienas aprūpes centra koncepcijā ir rakstīts:
"Ķermeņa izpētes spēles, ko bieži dēvē par ārsta spēlēm, ir viens no izplatītākajiem un
pazīstamākajiem bērnu seksualitātes izpausmes veidiem.
Lai novērstu robežu pārkāpumus, ir svarīgi, lai vecāki un arī izglītības iestāžu pedagogu palīgi un speciālisti ar bērniem
atkārtoti pārrunātu šādus ķermeņa izpētes spēļu noteikumus.
1. brīvprātība - vai visi iesaistītie bērni vēlas spēlēt spēli?
2. jebkurā brīdī varat pateikt stop. Nē nozīmē nē!
3. neviens nav ievainots.
4. nekas netiek ievietots ķermeņa atverēs.
5. līdzīgs vecums: vecuma atšķirība nedrīkst būt tik liela, lai nerastos varas nelīdzsvarotība.
6. palīdzību var izsaukt jebkurā laikā. Palīdzības pieprasīšana nav ziņošana."
Nu, tie ir tipiski noteikumi, un, ja es par to domāju, ja tu visu laiku stāstīsi bērniem
šos noteikumus, tad viņi vispirms tos sapratīs.
Jā, noteikti! Ieviešot šos jēdzienus, jūs vispirms panākat, ka bērni redz, ka kaut kas tāds ir, un tad pētāt tālāk.
Un tas būtībā bērniem ir pilnīgi nevajadzīgi.
Ja tas neattīstās pats no sevis, bet tikai pateicoties šim impulsam.
Visa ironija ir tā, ka neviena no šīm seksuālās audzināšanas koncepcijām nebūtu obligāta dienas aprūpes centriem.
Tas vienmēr tā izklausās, bet tā nebūt nav.
Vienīgais, kas viņiem ir bijis jādara, ir no 2021. līdz 2024. gadam ieviest vardarbības aizsardzības koncepciju, kas
izriet no šī Bērnu un jauniešu tiesību stiprināšanas likuma.
Tas ir nepieciešams katram dienas aprūpes centram, lai saņemtu darbības licenci vai varētu to uzturēt.
Un kā daļu no šīs vardarbības aizsardzības koncepcijas viņi tagad īsteno visas šīs seksuālās izglītības koncepcijas.
Un viss ir sajaukts.
Preventīvās koncepcijas ir izstrādātas, lai novērstu pieaugušo izdarītos noziedzīgus nodarījumus pret bērniem un lai novērstu
pieaugušo seksuālu vardarbību pret bērniem valsts iestādēs.
Tajā pašā laikā viņi saka, ka, lai pasargātu bērnus no vardarbības, mēs veidojam seksuālās
audzināšanas koncepcijas, lai bērni varētu nosaukt lietas.
Taču tas nemaz neietekmē bērnus.
Lai novērstu seksuālu vardarbību, ir jāvēršas pie pieaugušajiem.
Es domāju, ka situācijā, kad bērnam ir jāsaka NĒ, lai netiktu pakļauts citu bērnu vardarbīgai uzvedībai, tā jau ir vardarbība.
Jā, tas ir pārdomāts.
Kad mēs spēlējamies, mēs nesāpinām citus. Nē, nē.
Vai jūs sakāt STOP ... - Jā, es zinu. - ...tad mēs apstāsimies, tas ir labi.
... Vai bērni vispār var teikt "nē", vai arī arī pieaugušie tiek projicēti uz maziem bērniem?
"Es vienkārši teiktu, ka tas nedarbojas.
Protams, bērniem ir jāsaprot, ka jūsu ķermenis pieder jums un ka neviens nedrīkst jums pieskarties, ja jūs to nevēlaties.
Jums tas ir jāpasaka bērniem un jums tas ir jādara.
Jūs vienkārši nevarat sagaidīt, ka viņi spēs to izdarīt.
Ne šajā vecumā, ne bērnudārza vecumā, viņi to nekādi nevar izdarīt.
Viņi to spēs izdarīt vēlāk pusaudžu vecumā - un daudzi no viņiem to nespēs izdarīt arī
tad, jā. Tāpēc jums ir arī jāiemācās teikt NĒ.
Taču nevar gaidīt, ka bērnudārza vecuma bērni to spēs.
Tas ir sākums tam, lai saprastu, ka es varu izcelt sevi, bet to es noteikti nespēšu izdarīt, kamēr tas nenotiks daudz vēlāk."
Jā, pagaidām:
Seksuālās izglītības niša, kas acīmredzami saistīta ar pedofiliju, ir aizņēmusi ietekmīgas organizācijas un izmanto tās,
lai no augšas uz leju virzītu ļoti problemātisku programmu, ar kuru lietas, kas patiesībā ir prokuratūras un
jaunatnes lietu pārvalžu lieta, kļūs par ikdienas dzīves sastāvdaļu dienas centros - burtiski.
"Lejassaksijas jaunatnes labklājības dienests ir apturējis "ķermeņa izpētes istabu" Hannoveres
strādnieku labklājības apvienības dienas centrā.
Izglītības ministrija izglītības koncepciju klasificēja kā apdraudošu bērna labklājību."
2023. gadā bija liels uztraukums, , it kā tas viss būtu liels pārsteigums.
Taču patiesībā tieši tas notiek visos mūsu dienas aprūpes centros.
Un daži kreisā spārna plašsaziņas līdzekļi jau sen atbalsta šo programmu.
Tomēr "modrības stils" tagad draud dominēt plašsaziņas līdzekļos, kā redzams šajā SAT reģionālajā 2025. gada aprīļa reportāžā:
"Doktora spēles vai fiziskā izpēte bērnistabā, masturbācija...".
Lejassaksijā atkal tas pats, kas Hannoverē.
Bet tā vietā, lai to aizliegtu, kultūras ministrs tagad aizstāv šo koncepciju ar visām
šeit atklātajām puspatiesībām un nepatiesībām.
"Katrai iestādei ir pienākums savās koncepcijās noteikt, kā rīkoties ar bērnu attīstību un līdz ar to arī sava ķermeņa
iepazīšanu, jo tas ir būtiski, lai galu galā pasargātu bērnus no uzbrukumiem - , un to pamatā ir izglītības un
zinātnes standarti , un tāpēc tos rūpīgi uzrauga un pārbauda valsts jaunatnes lietu pārvalde."
"Ja jūs ņemat tikai vienu fragmentu no koncepcijas, saka Bramsche atbildīgie, tas var ātri radīt pārpratumus."
Pārpratumi? Nē!
Tā ir valsts sponsorēta bērnu apdraudēšana, , ko vada kreisā spārna ideologi medijos un politikā.
[Papildus tādiem mītiem kā ļaunprātīgas izmantošanas novēršana un zinātniskā stingrība pastāv vēl viena juridiska svira.
To var novērot arī Timmermann 2013: apgalvotās bērna tiesības.
"Protams, arī bērnu tiesības uz pozitīvu un individuālu seksualitātes attīstību..."
Īsumā: Tā kā bērniem ir tiesības uz seksuālo izglītību, ko vecāki viņiem nepārtraukti liedz,
valstij ir jāiejaucas, lai īstenotu šīs it kā tiesības.
Un tāpēc, no šīs ideoloģijas viedokļa raugoties, tas ir ideāls: zīdaiņu un pieaugušo seksualitāte.
Ikviens, kurš noliedz, ka bērni ir bērni, un interpretē viņus kā seksuālas būtnes, var apsveikt šo attīstību, taču
viņam ir jāatbild uz jautājumu, vai tā var būt sakritība, ka tā radusies jomās, kur bērni ir tikai bērni:
Pieaugušo pedofilu seksuālās iekāres objekti.
Un tomēr: tā tiek īstenota bez ierobežojumiem un ar tādu spēku, ka pat no konservatīvās puses
gandrīz neviens politiķis neuzdrošinās tai iebilst.
"Šo pētījumu esam izsūtījuši visiem Eiropas Parlamenta deputātiem.
Mums bija saraksts ar 700 cilvēkiem, un diemžēl tikai 3 no šiem 700 cilvēkiem atbildēja.
Līdz šim nekas nav darīts, lai apšaubītu šā dokumenta ticamību.
Tas parāda, cik ļoti politiķi mūsdienās ir ieinteresēti bērnu aizsardzībā.
Cilvēki runā par daudzām tēmām, bet reti kad par bērniem."
"Ņemot vērā to, ka gan ekspertu grupa, gan izmantotie avoti ir tendenciozi, es uzskatu, ka šāda veida seksuālās
audzināšanas ievērošana kalpo bērnu pilnīgai šķelšanai.
Un, ja bērni jau no paša sākuma pierod pie seksuālām attiecībām vai uztver seksualitāti kā kaut ko tādu, ko tu ēd kā saldumus, kā
patēriņa preci, ja viņi ir pieraduši pastāvīgi mainīt partnerus, tad rodas jautājums, kad šis cilvēks nolems,
piemēram, veidot ģimeni un stāties stabilās attiecībās?"
Tieši tā jūtas daudzi vecāki. Tāpēc ir pretestība, un tā ir tā vērta.
Kopā ar citiem vecākiem māte no Saksijas-Anhaltes pagaidām spēja apturēt šīs koncepcijas ieviešanu savā dienas aprūpes centrā.
"Kopumā mani satrauca tas, ka vispār ir dzimumizglītības jēdziens, jo man jēdzieni seksualitāte un
bērnība neiet kopā. Tie ir savstarpēji izslēdzoši."
Savukārt māte no Lejassaksijas nožēlo, ka nav protestējusi uzreiz.
"Patiesībā es dusmojos uz sevi, ka es uzreiz neaizkliedzos tajā vecāku vakarā un neteicu: Nē, es to savam bērnam nevēlos!
Es visiem ieteiktu daudz rūpīgāk izpētīt bērnudārza, uz kuru es sūtu savu bērnu, koncepciju, lai tas būtu labi aprūpēts.
Un, ja parādās šāda seksualizēta pedagoģiska koncepcija, es visiem ieteiktu teikt NĒ.
Un, ja bērnudārzs to nepārtrauc, es tiešām ieteiktu dot bērnam kaut kur citur, izvest viņu ārā!
Jo es ticu - un es to redzu savā dēlā pēc tik daudziem gadiem - ka viņš nav aizmirsis.
Un es nezinu, cik ļoti viņš varētu ciest no šīs pirmās seksuālās pieredzes, kad viņš sasniegs pubertāti.
Es to vēl pat nevaru paredzēt."
"Ja iedomājamies, ka pubertātes laikā tas notiek regulāri un normāli, tad vajadzētu arī pierādīt, kāpēc tas,
pie zināmiem pieņēmumiem, ir par vēlu un varbūt pat veicina nelabvēlīgus attīstības procesus.
Taču tam nav pierādījumu.
Tad kāpēc gan seksuālos impulsus vajadzētu noteikt bērnībā, ja bērniem tas nav nepieciešams veselīgai attīstībai?
Tātad, ja tā trūkst, neviens vēl nav pierādījis, ka bērni tad attīstās nenormāli vai uzkrītoši.
Tomēr, kopš šādas metodes kļuva populāras, ir palielinājies seksuālo uzbrukumu skaits, un šī saistība ir acīmredzama.
Bet es nevaru pierādīt pretējo."
"Secinājums: šie jēdzieni patiešām sniedz norādes uz uzbrukumiem un reālu seksualizāciju - no paša sākuma."
"Turklāt vecāku pienākums ir izglītot bērnus šajos jautājumos un atbildēt uz visiem
jautājumiem, kas viņiem var rasties šajā vecumā.
Tas nav bērnu uzmanības centrā, ka viņi nepārtraukti nodarbojas ar seksualitāti bez jautājuma.
"Jā, un runa ir arī par vecāku modrību.
Vecākiem patiešām ir jābūt uzmanīgiem un tas viņiem jāparāda."
"Šādām seksuālās audzināšanas koncepcijām, kas paredzētas bērnu dārziem, ir jāiet.
Tam nav vietas dienas aprūpes centrā. Bērniem tas nav vajadzīgs.
Bērniem ir nepieciešama saikne, nevis seksuālā audzināšana. Tas ir neprāts!"
Kļūsti arī aktīvs.
Dalieties ar šo filmu, informējiet savu apkārtni, izplatiet informatīvo materiālu.
Parādiet citiem, kas notiek.
Jo tā ir novirze, no kuras mūsu sabiedrība nevar atteikties pietiekami ātri.
Un galu galā tas ir atkarīgs no mums, vecākiem.
Mēs esam pēdējais bastions pret seksualizāciju un uzbrukumu mūsu bērniem: "Noziedzības dienas aprūpes centrs
(Atmodas uzbrukums mūsu bērniem)" Filmas projekts "Demo visiem".
Ja vēlaties atbalstīt mūsu darbu, mēs priecāsimies saņemt jūsu ziedojumu.
Un neaizmirstiet abonēt kanālu un jaunumus.