[Seksuelle overgrep mot barn i barnehager øker.
Dette var overskriften til Bild i desember 2024: Registrerte overfall i NRW: Nye sjokktall om vold i barnehager:
Nesten 2000 overgrep ++ Seksuelle overgrep mer enn fordoblet
NW Nachrichten meldte den 13. september i år: Betydelig mer vold i barnehagene i NRW - overfall og seksuelle overgrep
Siden 2022 har antallet rapporterte tilfeller mer enn doblet seg.
I Nordrhein-Westfalen har tilfeller av seksuell vold mot barn nesten tredoblet seg.
13.09.2025] Dette er bare to representative overskrifter fra delstaten Nordrhein-Westfalen.
Denne farlige utviklingen er ingen tilfeldighet:
Siden august 2024 har alle barnehager vært forpliktet til å legge frem et såkalt "voldsbeskyttelseskonsept".
Mange institusjoner integrerer også seksualundervisning i denne sammenhengen.
"Kroppsutforskningsrom", "hyggekroker" og lignende er ikke uvanlig.
Trendene som selges inn som pedagogisk verdifulle, stammer fra WHOs standarder for seksualundervisning i Europa.
Innholdet i disse standardene er svært urovekkende.
For barn i alderen 0 til 4 år anbefaler vi: "Glede og lyst til å ta på egen kropp, onani i tidlig barndom" eller "Lystbetonte
opplevelser, fysisk nærhet som en del av menneskelivet"
- knyttet til tilegnelse av seksuelle ferdigheter gjennom såkalte "doktorspill".
4 til 6-åringer bør "snakke om seksuelle temaer"!
Dette har også blitt diskutert her og der i offentlige medier, uten at den høyst problematiske agendaen med
pedofil infiltrasjon som ligger bak, er blitt avslørt.
Den franske samfunnsforskeren Thibault Kerlirzin fra barnevernsorganisasjonen "Mamans Louves" undersøkte kildene til
de vitenskapelige anbefalingene i WHO-standardene og kom over forfattere fra lobbygrupper som er åpne motstandere av pedofili.
Blant dem er personer som har publisert i pedofile magasiner og er dypt forankret i disse miljøene.
I opplysningsbrosjyren "Die schleichende Pädophilisierung" fra barnevernsorganisasjonen Demo für alle står det
"Seksualiserte barn er et eldorado for pedofile.
Seksualiseringen lurer imidlertid ikke bare på mørke sider på internett, men også i
tilsynelatende beskyttede rom som skoler og barnehager."
"Tatort Kita" er en appell til alle foreldre, pedagoger, ansatte på sosialkontorene og resten av rettsvesenet om å
stoppe denne statssponsede utsettelsen av barns ve og vel.
For å beskytte barna våre: Spre budskapet om dette viktige programmet!
Fremfor alt, tusen takk til DemoFürAlle!
TILHENGER
"Begrepet seksualundervisning ble altså aldri nevnt."
Dette er urovekkende rapporter.
"Denne: "Statlig ungdomsvernkontor stopper planlagt rom for kroppsutforskning i barnehagen"
Og det blir flere og flere.
"Det fikk meg til å lure på om konseptet var så bra."
Hva skjer i barnehagene våre?
"Mennesket er et seksuelt vesen helt fra begynnelsen av."
"Legespill er en del av barns normale utvikling. Enten de liker berøringen eller leken eller ikke."
I denne filmen vil vi vise hvordan en svært problematisk strømning i seksualundervisningen
har overtatt innflytelsesrike organisasjoner.
"Det finnes en beryktet matrise."
"Hun har brakt frem i lyset ting som alle foreldre og alle politiske ledere trenger å vite."
Deres mål: En ny dimensjon av seksualisering av barn.
Men hva gjør det med de aller yngste barna?
"Da skjer det mye i disse koselige krokene som vi ikke engang drømmer om i våre mareritt, ting som barn gjør sammen."
"Dette er allerede et overgrep."
"Ja!"
"Jeg er faktisk irritert på meg selv for at jeg ikke straks ropte ut på den foreldrekvelden og sa:
'Nei, jeg vil ikke at barnet mitt skal ha det slik'."
Ting som egentlig er mer en sak for statsadvokater og sosialkontorer, skal bli normen i barnehagene.
Åsted for forbrytelser i barnehagen. Det våkne angrepet på barna våre.
Det har vært en trend i flere tiår: seksualiseringen av de vestlige samfunnene.
Mer og mer, raskere og raskere, mer og mer rebelsk og oftere og oftere rettet mot barn.
Hun skulle egentlig ha lest for barn på Bargteheide folkebibliotek i dag: "Dragqueen Veuve Noire"
"Men det er selvfølgelig også et tegn på hvor viktig denne formen for pedagogisk arbeid som vi driver med, er.
For det er bare hvis vi virkelig går aktivt inn i barnehager, skoler og yrkesskoler at vi faktisk klarer å utdanne folk."
Oppklare? Med hva da?
"I juni vil hun bli med dragkongen Eric Bigclit ..."
München, lignende bilder, samme tema:
"... organisere en opplesning for barn fra 4 år og oppover."
Trenden mot stadig tidligere seksualisering er ikke et tysk fenomen.
Torrevieja, Spania: Små barn i prostitusjonsdrakter danser i en homoparade.
Pedofili på gaten.
Hører barn i det hele tatt hjemme i homoparader?
I Wroclaw i Polen, tydeligvis allerede.
I London har Pride-paraden nå fått et eget familie- og barneområde.
På denne måten romantiserer det britiske undervisningsforlaget "twinkl" regnbueagendaen ("like rettigheter for alle").
Og dette vakte oppsikt i USA:
"Vi skal ta barna deres", ropte deltakerne i en homoparade i New York.
Det hele var bare en misforståelse, beroliget initiativtakerne.
Slagordet var tatt ut av sin sammenheng.
Er det sant?
Frankfurt am Main, juli 2025:
Det er "Christopher Street Day", eller rettere sagt "Days".
Det som begynte som en homoparade, er nå en fire dager lang begivenhet ved Main-flodens
bredder, og her er også barn hjertelig velkomne.
Den såkalte CSD-milen reklamerer med et eget ungdoms- og familieområde.
"Perfekt for barn å utfolde seg kreativt", sier arrangørene.
"Endelig plass til våre små gjester", skriver de på Instagram.
Ergo: karuseller og hoppeslott ved siden av fetisjboder.
Regnbue enhjørninger møter regnbueideologi.
Homofile i skinnantrekk ved siden av små barn - som en selvfølge på et arrangement som
fokuserer på den totale seksualiseringen av voksne.
Det er ingen kritikk, alle er med.
Men mens bare noen få foreldre tar med barna sine dit frivillig, finnes det andre steder der alle foreldre må ta med barna sine.
Seksualisering er allerede dagens orden i mange skoler.
Men det er ikke alt.
Nå begynner det også i barnehagene.
Hva gjør det med barn?
Hva er farene, og hva er foreldrenes interesser?
Vi brukte flere måneder på research til denne filmen, møtte eksperter, analyserte nettverk og
kom over bekymringsfull bakgrunnsinformasjon.
Her presenterer vi resultatet.
Ting som alle foreldre bør vite - og alle politikere uansett.
"Denne tidlige seksualiseringen av barna deres, nå allerede i barnehagen, er et problem
som åpenbart berører stadig flere foreldre."
"Ja, det er jo helt sprøtt.
Alle slags aviser rapporterer om det.
Denne: Statens ungdomsvernskontor stopper planlagt rom for kroppsutforskning i barnehager.
Det var i Hanover.
Vi har det her i Braunschweig: legespill i barnehagen.
Du har vært her: Barnehage tenker på rom for seksuelle leker.
I Kerpen: Onani og doktorspill.
Så overalt, og du har det til og med i katolske barnehager.
Katolsk barnehage avlyser skandaløse arrangementer om legespill - i Köln.
Også i Sveits er det vanlig med lekerom for å leke doktor i de sveitsiske barnehagene.
"Det er også en erfaring vi har med "Initiative Elternaktion".
Vi får stadig flere brev fra urolige foreldre som forteller oss at denne typen
seksualundervisning er i ferd med å ta overhånd i barnehagene.
Det spenner fra: bøker vises - til: overgrep skjer blant jevnaldrende eller barn.
Det er mye som er veldig, veldig bekymringsfullt."
Det er urovekkende nyheter.
Alt dette er ekstremt belastende, ekstremt personlig for de berørte , og derfor er det ikke
mange som ønsker å snakke om det foran kamera .
Kerstin Kramer har en avtale med et par foreldre som har sagt seg villige til å gjøre nettopp det.
På deres forespørsel oppgir vi ikke bosted eller identitet til de berørte personene.
Akkurat så mye tar reisen vår oss til en liten by et sted i Bayern.
Og historien begynner ganske uspektakulært med en samtale mellom to mødre i barnehagen.
"Og hun fortalte meg om sønnene sine, som lo hjertelig hjemme av datteren vår, eller rettere sagt av det de hadde opplevd sammen.
Og sønnene sa at datteren vår hadde stukket fingeren opp i rumpa, noe de gjør hele dagen hjemme."
Men datteren til moren husker det helt annerledes.
"Da snakket jeg direkte med henne om det. Hva var det som skjedde?
Er det mamma fortalte meg sant?
Ja, mamma, det er sant, men det var slett ikke slik hun fortalte deg.
Det var slett ikke som om guttene tok av meg buksene.
Unnskyld meg, hva er det?
Og så sa hun at ja, disse guttene tok av henne buksene, og angivelig flere ganger, ikke
bare én gang, at det skjedde regelmessig."
Ja, de kontaktet oss, og jeg hadde allerede snakket med henne på telefon på forhånd, og da fortalte hun meg også i
samtalen at datteren hennes hadde blitt utsatt for seksuelle overgrep flere ganger av to gutter.
Så vi snakker om barn her.
Åstedet: En skogbarnehage med økologisk fokus.
I det åpne området var det blant annet et rør som barna kunne krype inn i.
"Det er et rør utenfor, en tunnel, hvor du også kan gjemme deg."
Det som ikke er synlig fra utsiden.
"Hvis du ikke ser rett inn..."
Det var tydeligvis her angrepene fant sted.
Ja, og senere kom det frem at guttene hadde tvunget og tvunget henne til å ta av seg
buksene foran dem og stikke ting opp i rumpa.
Guttene kan også ha stukket fingrene opp i rumpa hennes.
Hva som egentlig skjedde, er fortsatt uklart med tanke på barnas alder.
Men det er tydelig at noe har skjedd, og at det er alvorlig.
"Faktisk hadde datteren vår skader i underlivet i løpet av den tiden.
Og jeg gikk faktisk til barnelegen for å vise henne det: Hva er det? Hva skal jeg gjøre? Hvordan ser det ut?
Hun så på det, hun la merke til det, hun kunne ikke si noe.
Og hun sa også at hvis det ikke kommer noe fra barnet, så bør jeg ikke følge det opp,
slik at jeg ikke forsterker eventuelle traumer."
Desto mer oppsiktsvekkende er det imidlertid hvordan organisasjonen reagerte på hendelsen.
"Det er uansett bare min datters historie.
Og hvis de har spørsmål om seksualitet, avklarer vi dem.
Det fikk meg også til å lure, for som mor - eller far - ønsker jeg å gjøre det selv og
ikke nødvendigvis få det fra institusjonen.
Og jeg sa også at jeg gjerne ville se beskyttelseskonseptet.
Ja, ja, vi har en - vi må også ha den.
Men jeg fikk den aldri.
De ville ikke at jeg skulle se der inne."
Og senere kom det frem etter at moren prøvde å snakke med barnehagens ledelse.
Og alt ble flyttet over på barnet.
Ifølge prinsippet er alt i hodet ditt.
Og så kom det senere frem at et annet barn hadde opplevd det samme - med de samme guttene.
"Og vi er heldige som fikk vite det relativt tidlig, for da kunne vi reagere umiddelbart.
Så jeg sier vi, men du reagerte, ja, du mestret det.
Vi kunne handle umiddelbart for å beskytte barnet vårt.
I den andre familien fant de ut av det veldig sent."
Datteren går nå i en annen barnehage.
Hvorvidt barnet ble traumatisert av hendelsene, vil først vise seg langt frem i tid.
En ting er sikkert: Selv om det er vanskelig å rekonstruere i detalj hva som egentlig skjer i slike
"kosehuler" i barnehagene, kan konsekvensene være alvorlige.
Og selv uten å leke doktor eller noe sånt.
"Det fantes heller ikke noe utforskningsrom i ordets egentlige forstand.
Barna ble rett og slett etterlatt alene."
Men det er jo nettopp det som er poenget.
Det er nettopp dette som inngår i barnehagenes seksualundervisningskonsepter.
Det er akseptabelt at barn utforsker hverandre uten tilsyn, tar på kjønnsorganene sine og stikker ting inn i hverandres åpninger.
Ingen legger merke til det.
Og barna er også i en alder der de ikke nødvendigvis kommuniserer dette åpent.
"Ja, er det et sammentreff?
Hva sier egentlig eksperter som kjenner til barnepsykologi og overgrep om dette?
Vi har en interessant kontakt i Neubrandenburg. De er et ektepar.
De er begge barne- og ungdomspsykoterapeuter, og vi får se hva de har å si om det."
Så vi skal på tur igjen. Denne gangen til Neubrandenburg.
Anja og Roman Göbeke ønsker oss velkommen til praksisen deres.
De pleier å ta seg av pasientene sine her.
Psykoterapeuten og atferdsterapeuten hjelper barn og unge med å overvinne for eksempel traumer eller angstlidelser.
"Dette er altså rommet der atferdsterapien foregår."
Før det jobbet Roman Göbeke i barnehage i flere år.
Profesjonelt har han alltid vært opptatt av barns velferd.
"Foreldrene er selvfølgelig en del av det.
De er allerede tatt hensyn til i søknaden, og det er disse referansepersontimene.
Det betyr at vi trenger plass til barn og foreldre."
Men det er de yngste som står i sentrum her.
Dette gjelder også Anja Gøbekes arbeidsområde.
"Dette er altså rommet for dybdepsykologi og leketerapi.
Det er litt større enn det andre rommet, for jeg trenger nok leker her også."
Kort sagt: Dere kjenner begge barn og deres psyke.
De behandler også regelmessig ofre for overgrep.
Vi vil vite hva Anja og Roman Göbeke har å si om trenden mot en stadig tidligere seksualisering.
"Jeg mener at seksualitet er noe som bør integreres i en voksen følelsesliv og en moden parforholdsaktivitet.
Så dette er ikke noe som kan vurderes isolert, men som bør integreres.
Og det bør også være slik at barna allerede har bestemt seg for hvilket kjønn de skal ha.
Ja, så det er tidligst i puberteten.
Så du er fortsatt på leting etter identiteten din, inkludert kjønnsidentiteten din.
Og dette bør fullføres før seksuell aktivitet faktisk finner sted.
Alt annet ville være for tidlig, fordi barna ville bli overveldet.
Og fordi seksualitet da ville være noe isolert innenfor dette rammeverket og ennå ikke integrert."
"Jeg har alltid opplevd og observert at barn er opptatt av at det finnes to typer mennesker.
Men det er begrenset til observasjon og oppfatning av: Det finnes mennesker som ser annerledes ut og har et annet kjønn enn meg.
Og med det er horisonten for barnets nysgjerrighet faktisk satt."
"Når begynner skamfølelsen å utvikle seg hos barn, etter din mening?
Og hva skjer når den blir forstyrret, skambelagt eller undertrykt?
"På den ene siden kan jeg tydelig observere barns atferd når de går på toalettet.
Barna krever jevnlig at toalettet skal være låsbart.
De har med andre ord en naturlig trang til å skille seg ut.
Så jeg kan allerede se at i den alderen - barnehagealderen begynner vanligvis i 3-årsalderen - er skamfølelsen
og behovet for å definere seg selv, for å oppleve kroppsgrenser som trygge, veldig tydelig til stede."
"Det er også slik at når et barn har utviklet en god tilknytning, skiller det mellom fremmede og kjente mennesker.
Det er et tegn på et godt bånd.
Og så blir et barn også en fremmed i en viss alder, rundt 8 måneder.
Dette er et godt tegn fordi det viser at den kan skille mellom fremmede og kjente mennesker.
Og hvis et barn kan se forskjell, er det selvsagt ikke sikkert at det vil bli berørt av fremmede eller ukjente mennesker.
Den ønsker å holde en viss avstand og vil absolutt ikke bli berørt i sine private deler.
Ja, dette er noe et barn vil avvise, vanligvis hvis det har fullført en sunn utvikling.
Og tilknytningsforstyrrelser kjennetegnes for eksempel ved at barn ikke er i stand til å gjøre dette.
De kan altså ikke skille mellom fremmede og kjente mennesker, og oppfører seg i praksis på en "avstandsredusert" måte."
"Og ta kontakt med tilfeldige mennesker."
"Å ta kontakt med eller til og med gå sammen med tilfeldige mennesker og kanskje ikke vise denne frykten,
men det er et tegn på mislykket utvikling og at det ikke har blitt dannet et sunt bånd."
"Dette er selvfølgelig stikk i strid med det som alltid hevdes i disse seksuelle konseptene.
Fokuset er alltid på såkalt utdanning.
Men det er aldri snakk om noen forpliktelse."
"Det er også passende at det alltid er de samme ekspertene som kommer til orde.
Det er for eksempel Uwe Sielert, Jörg Maiwald og Stefan Timmermanns. Andre hører man ikke så mye om."
"Men det finnes nok av andre stemmer.
For eksempel professor Christian Schubert, som er lege og psykolog ved universitetssykehuset i Innsbruck."
"Vårt neste stopp: Innsbruck i Østerrike.
Her møter vi en forsker, universitetsprofessor og psykolog som også er en kritiker av ulike - etter hans
mening uønskede - utviklingstrekk i moderne medisin.
Et helhetlig syn på kropp, sinn og sjel er hans hovedtese, som han også fremmer i denne fagboken.
For det første vil vi vite det: Ville han ha trodd at denne utviklingen, som nå er tydelig i
barnehagene, var mulig i begynnelsen av sin karriere?"
"Ja, men hadde du trodd at vi skulle snakke om kosehuler og selvutforskningsrom i barnehagene?
Så hvor skal barn oppdage sin seksuelle lyst?"
"Nei, absolutt ikke!
Så i hvert fall ikke for å oppdage deres seksuelle begjær, det er langt unna det jeg kunne forestille meg."
"Jeg har et sitat her fra professor Jörg Maiwald, som er æresprofessor for barns rettigheter og
barnevern, og han skriver i avisen "Kindheit":
Tanken om at barn kan vokse opp uten å være plaget av seksuelle følelser, tanker og handlinger, er en urealistisk forestilling som
ikke yter dem rettferdighet, og som til og med kan skade dem."
"Ja, jeg har en klar holdning til det.
Jeg antar, jeg mener - jeg er psykoanalytisk påvirket, det må sies - jeg er en psykodynamisk psykoterapeut, en medisinsk
psykoterapeut - som selvfølgelig også er ganske åpen for psykoanalytiske
betraktninger om et barns psykoseksuelle utvikling.
Selvsagt er det noe som utvikler seg, det er det ingen tvil om.
Men for meg er det rett og slett andre aspekter som står i sentrum når det gjelder barns utvikling.
Og det handler om tilknytning, det handler om trygg tilknytning, det handler om et sunt, varmt og trygt hjem.
Det kommer først og fremst, det er et grunnlag som et barn trenger, som alle mennesker trenger,
og det er det jeg forventer av en sunn utvikling.
Jeg er en klar kritiker av denne seksualiseringsoffensiven som drives.
Der man antar at det finnes en seksuell energi hos barn - veldig tidlig etter fødselen.
Og at man på et veldig tidlig stadium sørger for at denne seksuelle energien kan utvikle seg deretter."
"Seksuell energi er en av de kjernefortellingene som har blitt drevet gjennom landsbyen i flere
tiår som en del av denne seksualiseringsoffensiven."
"Ja, det stemmer, det har jeg også lagt merke til, med Uwe Sielert, "seksualundervisningens pave".
I sin "Introduction to Sex Education" snakker han også om libido som en livsenergi som gir styrke mot frustrasjon.
Eller i et foredrag av Stefan Timmermanns i 2013.
Han snakker også om den seksuelle livsenergien som barna allerede ville ha."
"Mennesket er et seksuelt vesen helt fra begynnelsen av.
Seksualundervisning har en positiv effekt på barn, fordi seksualitet er en livsenergi."
"Doktor Stefan Timmermanns, en av de mest kjente representantene for denne grenen av seksualopplysning.
Presentasjonen hans for over 10 år siden virker som en blåkopi av det som nå innføres i stadig flere barnehager.
I dette tekstpanelet listet Timmermans opp argumentene for det han kaller seksualvennlig undervisning.
For eksempel: "Oppdag dine egne grenser som grunnlag for å respektere andre".
Men betyr ikke det at man bevisst må overskride disse grensene for å oppdage dem?
Lytt og bli forbløffet!
Å utforske seg selv og andre er viktige læringserfaringer for barn, og i dag er det mer
sannsynlig at barn gjør dette i barnehagen enn hjemme.
Statistisk sett er det høyst ett annet søsken hjemme, og det er denne balanseringen eller utprøvingen av grenser, det å
akseptere grenser - jeg vil ikke bli tatt på, jeg liker ikke det, eller jeg liker det, jeg synes det er fint.
De kan lære dette bedre i en større barnegruppe enn hvis de bare har én bror hjemme, og da alltid den samme.
Kort sagt, fordi foreldre ikke ville la barna sine utforske søskens kjønnsgrenser, er
det meningen at dette skal skje i barnehagene.
Alt for å fremme den påståtte seksuelle energien.
Hvis et barns seksuelle utvikling blir fulgt og støttet, er dette gunstig for personlighetsutviklingen,
for eksempel for dannelsen av en egen kjønnsidentitet.
Men er dette virkelig nødvendig for små barns utvikling?
Vel, jeg ser ikke noe behov for det i streng forstand.
Så for meg er det prinsipielt betenkelig å rette barns oppmerksomhet mot kjønnsorganet.
Fordi de har så mange muligheter til å oppnå nytelse. Og hvorfor skal jeg erotisere det?
Så det gir ingen mening i den utviklingsalderen, for det er heller ikke produktivt.
Jeg har ikke noe nevrobiologisk motstykke til det.
Jeg har ingen hormonell, ingen endokrin utvikling som tilsvarer dette.
Så jeg har ikke et intrapsykisk rammeverk der jeg kan integrere seksualitet i betydningen av å oppnå nytelse.
Og da er det åpenbart at denne seksualiseringen blir for mye for barnets psyke.
Jeg tror ikke det er nødvendig for utviklingen.
Jeg mener, hvis du ser på psykoanalysen, så er barnet, babyen, spedbarnet i en oral fase i begynnelsen.
Så kommer han inn, barnet går inn i en anal fase.
Det handler om renhetsopplæring og så videre, den trassige fasen og så videre, faller inn i det.
Og den genitale fasen kommer helt på slutten, hos ungdommer.
Og det er fortsatt en latensfase innimellom.
Og jeg er sikker på at alle vet at i latensfasen sier jenter og gutter alltid: "dere gutter", "dere jenter".
De har absolutt ingen interesse for seksuell kontakt i denne alderen, snarere tvert imot.
Faktisk kjemper de ganske sterkt imot.
Jenter vil helst bare være blant jenter og gutter blant gutter, ja.
Så jeg tror at det finnes en organisk utvikling av et menneske.
Og jeg tror at det nok finnes en form for seksualitet tidlig i livet, men den ligger langt unna
det synet vi har på seksualitet i voksen alder.
Jeg ville med andre ord stille meg svært, svært kritisk til at voksne uttaler seg om barns seksualitet.
Det er der det begynner for meg.
Men det er akkurat det som skjer.
Et stadig mer seksualisert voksensamfunn projiserer sitt perspektiv på små barns atferd.
Dette var også tilfellet for Timmermans i foredraget hans i 2013:
Fordi seksualitet er en livsenergi, en livsenergi, en livsenergi.
Vår historie begynte også på den tiden.
Fra 2014 gikk vi ut i gatene mot utdanningsplaner som innførte seksualiseringsoffensiven, særlig i skolen.
I 2016 gjennomførte Junge Freiheit et intervju med sexologen Jakob Pastöter, daværende og nåværende president i
det tyske samfunnet for samfunnsvitenskapelig seksualforskning, i utkanten av vårt symposium i Stuttgart.
Han klaget allerede på det tidspunktet:
På den ene siden har DGSS faktisk vært motstander av innholdet i det jeg kaller "statsstøttet seksualundervisning" i rundt 15 år.
Dette har å gjøre med at det har vært klart i rundt 15 år, sannsynligvis lenger, at de som driver med seksualopplysning, som
på den ene siden mottar støtte fra staten, men som på den andre siden også mottar publikasjoner som distribueres
av staten, har et svært ensidig syn på seksualopplysning.
Resultatet ser for eksempel slik ut:
"Sina und Tim spielen Doktor", utgitt av Zartbitter e.V., sponset av byen Köln og delstaten NRW.
En av mange organisasjoner som fremmer seksualisering i barnehager.
Jeg er mye mer i humør til å leke doktor.
Å, nei.
Doktor, kom igjen, Tim. Du kan være moren og føde barnet også.
Ja vel, doktor da.
Legespill er en del av barns normale utvikling.
Selv svært unge jenter og gutter undersøker kjønnsorganene sine med aldersadekvat nysgjerrighet og upartiskhet.
De liker å ta på dem, gni dem og utveksle ømme berøringer med andre barn.
Ta temperaturen.
Legespill er en del av barns normale utvikling.
Enten de liker berøringen eller spillet eller ikke.
Å utforske hverandre, å nyte å være nakne, gleden av å vise seg frem for andre.
Men også barnslig onani, som ofte fører til usikkerhet hos voksne.
Det handler om kjærlighet og følelser og kos og kyssing og kjærester og doktorspill og
hvordan vi kan berolige familier som er opprørte.
Og det er ikke alt.
Sporet av denne agendaen fører oss videre til det aller høyeste nivået.
Dette er nøyaktig det som står i WHOs standarder for seksualundervisning i Europa.
Ja, det er den beryktede matrisen, og for null- til fireåringer står det under overskriften
kunnskap, glede og lyst til å ta på sin egen kropp.
Onani i tidlig barndom eller den lystbetonte opplevelsen av fysisk nærhet som en del av menneskelivet.
Når det gjelder kompetanse, er fokuset på å uttrykke egne behov, ønsker og grenser, for eksempel i "doktorleken".
Og fire- til seksåringene får da lov til å ta opp seksuelle temaer.
De bør snakke om seksuelle temaer.
Dette er den politiske kjernen i seksualiseringskampanjen, utgitt av WHO i nært samarbeid med
det føderale senteret for helseopplysning (BZgA).
Organisasjoner som for mange borgere kan fremstå som seriøse, men som i denne aldersmatrisen ikke fremstår som seriøse.
Som lege kan jeg helt klart si at jeg har et problem med diagnosesystemer som helles over alle uten å se
nøye etter, med skjematisering, med maler, med regler.
Som om alle var like.
Som om det finnes visse ordninger, aldersstrukturer. Du nevnte matrisen fra WHO.
Med andre ord, hvor visse aldersgrupper så å si blir behandlet.
Fra da av er det bra at du allerede gjør det.
Nei, dette vesenet er høyst individuelt, svært komplekst, lever i en helt spesifikk psykososial kontekst og vil stille spørsmål
på et eller annet tidspunkt i sin organiske utvikling hvis du ser på det med tilstrekkelig sensitivitet og oppmerksomhet.
Og jeg venter like lenge med barnet og vil ikke finne på noe og påtvinge ham det.
Men det er akkurat det som skjer her.
Det å innføre en svært tvilsom mal uten noe vitenskapelig belegg, over et helt kontinent.
Og det gjelder ikke bare Tyskland, men hele Europa.
I Frankrike finnes det en organisasjon som heter "Mamans Louves", de har også sett på WHO-standardene og
bestilt en studie som har vist oppsiktsvekkende resultater.
Vårt naboland Frankrike er også klar over problemet med seksualisering i stadig tidligere alder.
Også der, drevet av progressive krefter.
Regine Schäfer har arrangert et videointervju med Christelle Comet, medlem av organisasjonen "Mamans Louves".
Du har jobbet intensivt med WHO-standardene for Europa.
Med tanke på de overgrepene vi har observert på nasjonalt nivå, ønsket vi å vite hvilken såkalt vitenskapelig
litteratur som ligger til grunn for det som skal implementeres i våre skoler over hele landet?
Resultatet er denne seksti sider lange studien som ble publisert i 2024.
Hun har brakt frem i lyset ting som alle foreldre og alle politiske ledere trenger å vite, i hvert
fall de som har barns ve og vel som høyeste prioritet.
Og det er det det handler om for oss: å respektere barnets beste og foreldrenes rettigheter.
Thibault Kerlirzin, forfatteren av studien, forklarer hva som egentlig menes.
Det kom frem at WHO-standardene var laget av en gruppe eksperter som var svært partiske.
Dette skyldes at praktisk talt alle disse ekspertene tilhører strukturer som er en del av en avlegger
av den internasjonale Plant Parenthood Federation.
De fremstår derfor mer som aktivister enn som forskere.
Og spørsmålet er hvorfor.
Hvem har interesse av denne utviklingen?
Thibault kom over en urovekkende del av svaret i bibliografien til WHO-standardene.
Bibliografien har flere vedlegg, og allerede i vedlegg A fant jeg 3 forkjempere for pedokriminalitet.
Dokumentets midtpunkt og samtidig svake punkt er imidlertid å finne i den vitenskapelige
litteraturen om barns psykoseksuelle utvikling.
Blant de rundt 50 referansene fant jeg 15 som enten er forkjempere eller tilhengere av tidlig
seksualundervisning eller til og med pedokriminalitet.
Du vil se at dette inkluderer personer som tilhører lobbygrupper som er åpne motstandere av pedofili.
De kaller det relasjoner mellom generasjoner.
Blant dem er personer som har publisert i åpent pedofile magasiner.
Tilkoblingene vises i denne animasjonen på nettstedet til "Mamans Louves".
Thibault har delt WHO-ekspertene inn i tre grupper:
Grønt for uproblematisk, gult for tvilsomt, rødt for de kretsene som klart går inn for svært tidlig seksuell
kontakt mellom barn eller til og med pedokriminalitet.
En tysk forbindelse til pedokriminelle miljøer - Gunter Schmidt.
Han arbeidet for eksempel med en viss Volkmar Sigusch.
Og Sigusch hadde hevdet at barndommens seksualitet ikke bare var en nytelse, men en nødvendighet.
Han arbeidet for tidsskriftet "Archives of Sexual Behavior", som fortsatt eksisterer i dag og ble grunnlagt av Richard Green.
Richard Green var en forkjemper for pedofili, og han var en venn av Thomas O'Carroll.
Han var på sin side grunnlegger og styreleder i organisasjonen "Paedophile Information
Exchange" - en utvekslingsplattform for pedofile.
Denne gruppen var svært kontroversiell og tok til orde for å legalisere seksuell kontakt mellom voksne og barn.
Hvordan pedofile infiltrerte venstresiden og kapret kampen for borgerrettigheter, rapporterte The Guardian i 2014 om
virksomheten til Paedophile Information Exchange på 1970-tallet.
Også på den tyske venstresiden, særlig i 68-bevegelsen, ble det gjort forsøk på å legalisere pedofili.
eller den tyske studie- og arbeidsgruppen "Pädofili", der Helmut Kentler en kort periode satt i styret.
Han regnes på sin side som grunnleggeren av nettopp denne grenen av seksualundervisningen.
Vi har behandlet hans pedofile virksomhet i detalj i dokumentaren "KentlerGate".
I Tyskland ble Kentler etterfulgt av Uwe Sielert, Volker Siegusch og Gunter Schmidt.
Sistnevnte skrev for eksempel i forordet til boken "Male Intergenerational Intimacy" på begynnelsen av 1990-tallet:
"Det finnes vellykkede pedofile forhold som hjelper og oppmuntrer barnet."
Han la til: "Trusselen om å gjøre alle pedofile handlinger straffbare er urettferdig og bør avskaffes, ettersom det
innebærer diskriminering og forfølgelse av en minoritet."
Ernst Bornemann uttrykte seg like klart i sin bok "Das Geschlechtsleben des Kindes", der han hevdet
"Pedoseksuelle, ikke-voldelige seksuelle handlinger trenger ikke nødvendigvis å ha negative konsekvenser for barnet."
Han er også nevnt i WHO-standardene som referanse med sin bok:
"Barndommens ansikter av modenhet", der han tok for seg den påståtte seksualiteten til barn under 8 år.
Bokens kjerneutsagn er: "at mennesket er et seksuelt vesen fra befruktningsøyeblikket.
Dette manifesterer seg på mange måter hos barn - i deres lek, deres rike fantasi, deres behov for berøring og deres onani.
Det er nettopp dette som blir grunnlaget for stadig flere barnehagekonsepter via BZGA og WHO.
Ernst Bornemann og Gunter Schmidt - to av flere eksempler som viser at WHOs standarder ikke bare er basert
på et svært ensidig syn på eksperter, men også til dels er dypt forankret i pedofile miljøer.
Og dette skal være grunnlaget for utdanningen av barna våre?
Ja, så disse pedofile forviklingene overrasker oss egentlig ikke i det hele tatt, fordi forløperen til all denne
seksualundervisningen som blir forfektet var Helmut Kentler.
Og Helmut Kentler var en aktivist for pedofili, og han var faktisk også en overgriper.
Han ble senere dømt for barnemishandling, og eleven hans het Uwe Silert.
Og Uwe Silerts arbeid ved BZGA bidro til å sette WHO-standarder for seksualundervisning i Europa.
Nettopp, og disse har i sin tur en direkte innvirkning på utdanningsplanene til de enkelte delstatene her i Tyskland.
Nesten alle delstater, med unntak av Bremen, har en såkalt utdanningsplan - en orienteringsplan - som
direkte spesifiserer hvordan seksualundervisningen skal foregå i barnehagene og hva den skal inneholde.
Og i Berlins utdanningsplan er det nettopp disse tingene vi finner igjen i seksualundervisningskonseptene:
"Litt senere blir ditt eget kjønnsorgan oppdaget og utforsket intensivt."
"Seksuell nysgjerrighet er like mye en del av en sunn mental og fysisk utvikling som
det å kjenne glede i egen kropp, sier Berlin.
Eller i Nordrhein-Westfalen betyr det:
"Utvekslingen av ømhet, berøring, den uformelle og nysgjerrige utforskningen av kroppen er nødvendig for å
bygge opp en jeg-identitet og bli bevisst sitt eget kjønn.
Dette gjøres som regel på en leken, intuitiv og ubevisst måte. Barnehagebarn!
Så mye for teorien. Men hva betyr slike begreper i praksis for dem som rammes?
To mødre, som begge ønsker å være anonyme, forteller oss hvordan alt dette fant veien inn i barnehagen deres.
Den første saken finner sted i et anlegg som drives av organisasjonen Volkssolidarität i Sachsen-Anhalt.
Dette er første gang jeg har hørt om et seksualundervisningskonsept fra alternative medier.
Det handlet mer om at slike konsepter finnes langt sør i Tyskland, og jeg ble faktisk overrasket eller sjokkert
over at det fantes noe slikt og tenkte alltid for meg selv:
Å, til oss - til denne landsbybarnehagen - så det vil aldri komme så langt, eller det vil ikke komme så langt.
Men langt ifra. En dag annonseres nye konsepter for barnehagen på en foreldrekveld - uten å forklare dem.
Mer informasjon finner du på en informasjonstavle.
På et tidspunkt var jeg på denne informasjonstavlen og leste om dette seksualundervisningskonseptet
ved siden av romkonsepter eller voldskonsepter.
Jeg ble oppmerksom på dette og ba foreldrerådet vårt om å se nærmere på saken.
Og det var det de gjorde.
Og bare på denne måten blir innholdet i konseptet kjent - nemlig nøyaktig det som anbefales av WHO og BZGA.
Og husk, alt dette skulle visstnok introduseres i hemmelighet, utenom foreldrene.
Begrepet seksualundervisning ble altså aldri nevnt.
Det har jeg bare lest på dette forumet - i veldig liten parentes.
Jeg synes et så viktig tema hadde vært verdt et rundskriv, eller en foreldrekveld, eller ja, et informasjonsbrev eller noe sånt.
For det er en viktig ting.
Tross alt - ting var mer gjennomsiktig i den andre saken.
Dette foregår i en barnehage i Niedersachsen.
Vi hadde regelmessige foreldrekvelder, og vi ble alltid introdusert for noe nytt.
Og så - den kvelden - fortalte barnehageledelsen og lærerne oss at det var et nytt konsept, og at
barna måtte være mye mer åpne om seksualiteten sin.
Og at det er derfor vi ville sette opp et hjørne i barnehagen hvor barna kan være for seg
selv - og hvor i utgangspunktet nesten alt er lov.
Så de såkalte doktorspillene - du ville ikke gripe inn for mye.
Men barna skulle få beskjed om hvor grensene går.
De sa: Ja, du kan være naken der, du kan ta på deg selv og ja - du kan utforske deg selv og også de
andre - altså både gutter og jenter - så blandet sammen.
Og ja, men jeg trodde vi oppfostret barnet vårt annerledes.
Det stopper ikke der i det hele tatt.
Men det gikk annerledes.
Så jeg kom om morgenen - tok med den yngste sønnen vår til barnehagen, og så spurte en lærer
om jeg kunne komme for en prat på ettermiddagen.
Det ville ha skjedd en hendelse.
Og så tok jeg en prat på ettermiddagen.
Der satt barnehagesjefen og en lærer.
Og hva fortalte de deg om det som skjedde?
Ja, og så sa de: Sønnen vår fulgte ikke reglene.
Det var nok ikke i dette hjørnet, men på badet.
Han ville ikke ha godtatt et annet barns "nei" og ville ha rørt det.
Og det ville ikke ha vært det vi ønsket.
Og så ble jeg på en måte helt forvirret først og tenkte, kan dette virkelig være sant?
Og så sa jeg at jeg skulle snakke med sønnen min.
Han fortalte meg ikke noe om det.
Og så snakket du med sønnen din om det?
Akkurat.
Jeg tok ham med meg med en gang - det var allerede tid for henting.
Så satte vi oss stille og rolig ned hjemme, og jeg spurte ham rett og slett: "Fortell meg hva som skjedde der?
Og så ble han veldig liten på en måte og så under seg og sa: "Mamma, jeg har ikke gjort noe.
Da fortalte jeg ham også hva han var anklaget for.
Han sier: Ja, jeg vet det, men jeg rørte ikke det andre barnet.
Det var ingenting i det hele tatt.
Men nå sto vitnesbyrd mot vitnesbyrd.
Sønnen min var plutselig en lovbryter.
Han skal ha tatt på et barn, og det ville ikke det.
Og det ble på en eller annen måte værende i rommet - det kunne ikke avklares.
Og det er et grunnleggende problem.
Det er også tydelig i saker der det er mistanke om overgrep fra voksne, som beskrevet i
denne reportasjen fra Hessischer Rundfunk.
En pedofil overgriper som jobber med små barn har svært lav oppdagelsesrisiko, ifølge
offeradvokat Ulrich Warnke fra Den hvite ring.
Dette skyldes at det er en utbredt antakelse i rettsvesenet at forklaringer fra barn under fire år ikke er gyldige i retten.
Grunnen er at barn ikke kan huske som voksne, og at utsagnene deres kan være påvirket av foreldre og andre voksne.
Med tanke på de pedokriminelle forbindelsene som WHO-ekspertene har påvist, er dette mer enn bare en tankevekker.
Så deres vitnemål er ikke gyldig i retten.
Og problemet er også at der vi har overgrep blant barna, blir det til slutt vitnesbyrd mot vitnesbyrd.
En mor beskrev det på en svært imponerende måte.
Sønnen hennes er den påståtte gjerningsmannen, i anførselstegn, og hun tror selvfølgelig på barnet sitt.
Seksuelle overgrep mellom barn oppmuntres tilsynelatende også av slike konsepter og kan ikke engang oppklares.
Og han husker det, selv om det er mange år siden, husker han det fremdeles i dag og skammer seg over det hele, selv
om han påstår at han ikke har gjort det i det hele tatt.
Kan små barn i det hele tatt være gjerningsmenn, eller er begrepet forbudt her?
Er ikke begge barna ofre for gale rammebetingelser som de voksne har ansvaret for?
Vel, en verden er i ferd med å bli skapt.
Barn blir kunstig transportert inn i noe og tvunget inn i det, hvor de ender opp i en seksualitet som - etter
min mening - er kunstig, altså ikke organisk dyrket, slik den normalt ville finne sted til slutt.
Som sagt, igjen, på grunnlag av et godt bånd og en sunn utvikling, vil en sunn seksualitet
utvikle seg organisk på et eller annet tidspunkt.
Sånn skal det være.
Her skjer det en inngripen veldig tidlig i et menneskeliv som ikke har noe med seksualitet i denne formen å gjøre.
Og så kan det selvfølgelig bli brakt inn i en utvikling som ikke er sunn, og som til syvende og
sist kanskje ikke er i stand til å akseptere grenser.
Og da kan skam, avsky og det naturlige immunforsvaret heller ikke utvikle seg godt. Og det åpner selvfølgelig døren for overgrep.
Så til syvende og sist kunne jeg godt tenke meg at dette faktisk fører til det stikk motsatte av hva de som nå mener at de må
fremme barns seksualitet i tidlig alder slik at de også kan skille seg ut i tidlig alder, jeg vil
si at det er akkurat det motsatte av hva som skjer.
Og det er nå til og med statistisk tydelig, i det minste i Nordrhein-Westfalen.
Der kom det frem at antallet seksuelle overgrep mot barn i barnehager har økt dramatisk de siste årene.
Politiets nåværende kriminalstatistikk viser også en enorm økning, mens tallene for for eksempel naskeri,
som er mer typisk barneatferd, har holdt seg mer eller mindre på samme nivå gjennom årene.
Vel, når barn opplever slike overgrep, må jeg gå ut fra at de blir følelsesmessig overveldet og i verste fall traumatisert.
Og hvis vi nå kjenner disse sammenhengene fra traumatologien, så snakker vi om et sterkt behov for repetisjon, dvs.
et sterkt behov for å gjenskape de utløsende hendelsene.
Du må se det for deg som en kjedereaksjon.
Hvis jeg har et visst antall barn som kan beskrives som berørte, og de ikke får terapeutisk
støtte, eller hvis dette traumet ikke blir løst.
Disse traumatiserende opplevelsene vil de så videreføre til andre barn.
Og det forklarer, i hvert fall til en viss grad, denne statistiske utviklingen.
Det støttes også av mediene.
Jeg mener, hvis du husker det, så var det tidligere slik at innhold som hadde med
seksualitet å gjøre, var en del av kveldsprogrammet.
Men barn i dag har lett tilgang til det.
Og det er praktisk talt ikke noe problem for barn å se slike scener i filmer eller dataspill eller hva det måtte være.
Og det er selvsagt problematisk når de pedagogiske konseptene følger samme spor, og barna
faktisk oppfordres til å være seksuelle hele tiden.
Det har ingenting med barnets frie vilje å gjøre.
Når man ser det om og om igjen i media, når man hører det om og om igjen og også får høre det i barnehagen,
for eksempel: "Hvorfor utforsker dere ikke dere selv?
Og hvis du blir seksuelt aktiv, er det ikke noe barnet bestemmer selv. Det er noe som blir bestemt for barnet.
Det burde den gjøre.
Det er den retningen det går i.
Og så har jeg gruppepress som det er vanskelig for barnet å motstå.
Og hvis man da også sender fremmede som til syvende og sist ikke har noe med psyko-nevrotisk utvikling, med psykologi, med
psykoterapi, med psykodiagnostikk å gjøre, altså barnehagetanter, for eksempel, som overhodet ikke er opplært til å
reagere sensitivt på dette, hvilke barn blir sendt til disse kosekrokene, hvor kommer de egentlig fra?
Hva opplevde de egentlig hjemme?
Kan det være at en av dem, gutten eller jenta, ble konfrontert med en syk seksualitet i hjemmet i tidlig
alder og kanskje allerede hadde overgrepserfaringer?
Så jeg legger to barn oppå hverandre som allerede er i ferd med å utvikle personligheter, som allerede har hatt sine første
konflikterfaringer og kanskje også er i ferd med å utvikle seg til en konfliktfylt personlighet, nemlig en personlighet
som lettere blir misbrukt. En annen som lettere blir misbrukt.
Og når to av dem kommer sammen - jeg snakker om makt nå, jeg snakker om overgrep, da skjer det mye i disse
koselige krokene som vi ikke engang ville drømme om i våre mareritt om hva barn gjør mot hverandre.
Likevel er disse konseptene begrunnet med forebygging av misbruk av alle ting.
Selvfølgelig handler seksualundervisning også om å sikre at barn i farlige situasjoner er i stand til å få
hjelp, henvende seg til noen og ha et språk for å gjøre det.
AWO, en av de største barnehageoperatørene i Tyskland, publiserer til og med sin versjon av WHOs agenda i en brosjyre
som heter "Protection concepts against sexual abuse of children and young people in facilities and services".
Og i den kan vi lese det vi kjenner så altfor godt fra Kentler til Timmermanns . .
[Og det blir flere og flere av dem.
Ja, her i et barnehagekonsept fra Niedersachsen, for eksempel, står det:
"Kroppsutforskende leker, ofte kalt doktorleker, er en av de vanligste og mest kjente uttrykksformene for barns seksualitet.
For å forebygge grenseoverskridelser er det viktig at foreldre, men også assistenter og fagpersoner i
barnehagen, diskuterer følgende regler for kroppsutforskende lek med barna om og om igjen.
1. Frivillighet - ønsker alle de involverte barna å spille spillet?
2. Du kan si stopp når som helst. Nei betyr nei!
3. Ingen blir skadet.
4. Ingenting føres inn i kroppsåpninger.
5. Lik alder: Aldersforskjellen bør ikke være så stor at det oppstår en ubalanse i maktforholdet.
6. Hjelp kan tilkalles når som helst. Å be om hjelp er ikke å sladre."
Vel, dette er typiske regler, og når jeg tenker på det, hvis du forteller barn disse
reglene hele tiden, får de ideen i første omgang.
Ja, absolutt! Når du introduserer disse begrepene, får du først barna til å se at det finnes
noe slikt, og deretter til å undersøke videre.
Og det er i utgangspunktet helt unødvendig for barna.
Hvis det ikke utvikler seg av seg selv, men bare gjennom denne impulsen.
Det ironiske med det hele er at ingen av disse seksualundervisningskonseptene
faktisk ville vært obligatoriske for barnehager.
Det høres alltid slik ut, men det er det slett ikke.
Det eneste de har blitt forpliktet til å gjøre, er å ha et voldsbeskyttelseskonsept på plass mellom 2021 og
2024 som følge av denne loven om styrking av barn og unge.
Alle barnehager må ha dette for å få driftstillatelse eller for å kunne opprettholde den.
Og som en del av dette voldsbeskyttelseskonseptet implementerer de nå alle disse seksualundervisningskonseptene.
Og alt er blandet sammen.
Forebyggingskonseptene er utformet for å forhindre at voksne begår overgrep mot barn, og for å forebygge seksuelle
overgrep mot barn begått av voksne i offentlige institusjoner.
Samtidig sier de at for å forhindre at barna blir misbrukt, lager vi seksualundervisningskonsepter
slik at barna kan sette navn på ting.
Men det påvirker ikke barna i det hele tatt.
Man må ta tak i de voksne for å forebygge seksuelle overgrep.
Vel, jeg mener at i en situasjon der et barn må si nei for ikke å bli utsatt for krenkende
atferd fra andre barn, er det allerede et overgrep.
Ja, det er gjennomtenkt.
Når vi leker, skader vi ikke andre. Nei, nei, nei.
Sier du STOPP ... - Ja, jeg vet det. - ...så stopper vi, det er greit
... Kan barn i det hele tatt si nei, eller blir voksne projisert på små barn her også?
"Jeg vil rett og slett si at det ikke fungerer.
Selvfølgelig skal barn få vite at kroppen din tilhører deg, og at ingen har lov til å ta på deg hvis du ikke vil det.
Det må og bør du fortelle barna.
Du kan bare ikke forvente at de skal kunne gjøre det.
Ikke i den alderen, ikke i barnehagealder, det kan de umulig gjøre.
Det vil de kunne gjøre senere i ungdomsårene - og mange av dem vil ikke kunne gjøre det da
heller, ja. Så du må også lære deg å si NEI.
Men det kan man ikke forvente at barn i barnehagealder skal kunne.
Det er begynnelsen på å lære at jeg kan skille meg ut - men det kommer jeg ikke til å
kunne gjøre før mye senere, det er helt sikkert."
Ja, la oss holde fast:
En nisje av seksualundervisning med åpenbare koblinger til pedofili har okkupert innflytelsesrike organisasjoner og bruker
dem til å presse gjennom en høyst problematisk agenda ovenfra og ned, der ting som egentlig er en sak for
statsadvokaten og barnevernet, skal bli en del av hverdagen i barnehagene - bokstavelig talt.
"Det statlige ungdomsvernet i Niedersachsen har stoppet et "kroppsutforskningsrom" i en
barnehage som drives av Hannovers arbeidervernforbund.
Det pedagogiske konseptet ble av Kunnskapsdepartementet kategorisert som en fare for barnets velferd."
Spenningen var stor i 2023, som om det hele kom som en stor overraskelse.
Men i virkeligheten er det akkurat dette som skjer i alle våre barnehager.
Og enkelte venstreorienterte medier har lenge støttet denne agendaen.
Men nå truer den "våkne tidsånden" med å ta overhånd i mediene, noe denne regionale SAT-rapporten fra april 2025 viser:
"Legeleker eller fysisk utforskning i barnehagen, onani ..."
Niedersachsen igjen, det samme som i Hannover.
Men i stedet for å forby det, forsvarer kulturministeren nå konseptet med alle de
halvsannhetene og usannhetene som vi har avdekket her.
"Enhver institusjon er forpliktet til å definere i sine konsepter hvordan man skal forholde seg til barns utvikling og dermed også
oppdagelsen av sin egen kropp, fordi dette er avgjørende for i siste instans å beskytte barn mot overgrep - og disse er basert
på pedagogiske og vitenskapelige standarder og blir derfor nøye overvåket og gjennomgått av det statlige ungdomsvernet."
"Hvis man bare tar et enkelt avsnitt fra konseptet, sier de ansvarlige i Bramsche, kan det fort føre til misforståelser."
Misforståelser? Ikke i det hele tatt!
Det er statsstøttet barnepornografi, drevet av venstreorienterte ideologer i media og politikk.
[I tillegg til myter som forebygging av misbruk og vitenskapelig stringens, finnes det en annen juridisk brekkstang.
Dette kan også observeres i Timmermann 2013: de påståtte rettighetene til barnet.
"Selvsagt også retten til en positiv og individuell utvikling av seksualitet for barn ..."
I et nøtteskall: Fordi barn har rett til seksualundervisning, noe foreldrene stadig nekter dem, må
staten gripe inn for å håndheve denne antatte retten.
Og det er derfor dette som er ideologienes ideal: spedbarns- versus voksenseksualitet.
Den som fornekter at barn er barn og omtolker dem som seksuelle vesener, kan hilse denne utviklingen velkommen, men må
stille seg spørsmålet om det kan være tilfeldig at den har sitt utspring i områder der barn ikke er noe annet enn det:
Seksuelle begjærsobjekter for pedofile voksne.
Og likevel: Innbakt i den allestedsnærværende "mangfoldsvanviddet" gjennomføres den hemningsløst
- med en slik kraft at selv på konservativ side er det knapt noen politiker som våger å motsi den.
"Vi har distribuert denne studien til alle medlemmer av Europaparlamentet.
Vi hadde en liste på 700 personer, og dessverre var det bare 3 av disse 700 som svarte.
Til dags dato er det ikke gjort noe for å sette spørsmålstegn ved troverdigheten til dette dokumentet.
Dette viser hvor opptatt politikerne er av barnevern i disse dager.
Folk snakker om mange temaer, men det handler sjelden om barna."
"Med tanke på at både ekspertgruppen og kildene som brukes er tendensiøse, mener jeg at tilslutning til
denne typen seksualundervisning tjener til å splitte barn fullstendig i deres natur.
Og hvis de venner barn til å ha seksuelle forhold helt fra starten av, eller ser på seksualitet som noe man spiser som
godteri, som en forbruksvare, hvis de er vant til å ha stadig skiftende partnere, så oppstår spørsmålet om når
denne personen for eksempel vil bestemme seg for å stifte familie og gå inn i stabile forhold?"
Det er akkurat det mange foreldre føler. Det er derfor det er motstand, og det er verdt det.
Sammen med andre foreldre klarte moren fra Sachsen-Anhalt å stoppe innføringen av konseptet i barnehagen inntil videre.
"Generelt plaget det meg at det i det hele tatt finnes et seksualundervisningskonsept, for for meg passer ikke begrepene
seksualitet og barndom sammen. De utelukker hverandre gjensidig."
Moren fra Niedersachsen angrer derimot på at hun ikke protesterte med en gang.
"Jeg er faktisk irritert på meg selv for at jeg ikke straks ropte ut på den foreldrekvelden
og sa: Nei, det vil jeg ikke ha for barnet mitt!
Jeg vil råde alle til å se mye nærmere på konseptet til barnehagen som jeg sender
barnet mitt til, slik at det blir godt ivaretatt.
Og hvis et slikt seksualisert pedagogisk konsept dukker opp, vil jeg råde alle til å si NEI.
Og hvis barnehagen ikke stopper dette, vil jeg faktisk anbefale å gi barnet et annet sted, ta det ut!
For jeg tror - og det kan jeg se på sønnen min etter så mange år - at han ikke har glemt det.
Og jeg vet ikke hvor mye han kan lide av denne første seksuelle erfaringen når han kommer i puberteten.
Det kan jeg ikke engang forutse ennå."
"Hvis man tenker seg at dette skjer regelmessig og normalt i puberteten, bør man også kunne påvise hvorfor
dette under visse forutsetninger er for sent og kanskje til og med fremmer ugunstige utviklingsprosesser.
Men det finnes ingen bevis for dette.
Så hvorfor skal jeg sette de seksuelle impulsene i barnefasen hvis barn ikke trenger det for å utvikle seg sunt?
Så hvis dette mangler, er det ennå ingen som har bevist at barn da utvikler seg unormalt eller påfallende.
Vi har imidlertid sett en økning i seksuelle overgrep etter at slike metoder ble populære, og denne sammenhengen er tydelig.
Men jeg kan ikke bevise det motsatte."
"Konklusjon: Disse begrepene legger virkelig føringer for overgrep og en reell seksualisering - helt fra begynnelsen."
"I tillegg er det foreldrenes eget ansvar å lære opp barna sine i disse spørsmålene og å svare
på eventuelle spørsmål de måtte ha i den alderen.
Det er ikke barnas fokus at de hele tiden må forholde seg til seksualitet uten å bli spurt.
"Ja, og det handler også om at foreldrene må være veldig årvåkne.
Foreldrene må virkelig være på utkikk og få det vist til dem."
"Disse seksualundervisningskonseptene for barnehager må bort.
Slikt hører ikke hjemme i en barnehage. Barn trenger ikke slikt.
Barna trenger tilknytning og ikke seksualundervisning. Dette er galskap!"
Bli aktiv du også.
Del denne filmen, informer dine omgivelser, spre informasjonsmateriell.
Vis andre hva som skjer.
Fordi dette er et avvik som samfunnet vårt ikke kan forlate raskt nok.
Og til syvende og sist er det opp til oss foreldre.
Vi er den siste bastionen mot seksualiseringen og det våkne angrepet på barna våre på: "Åsted barnehage
(Det våkne angrepet på våre barn)" Et filmprosjekt av "Demo for alle".
Hvis du ønsker å støtte arbeidet vårt, tar vi gjerne imot en donasjon.
Og ikke glem å abonnere på kanalen og nyhetsbrevet.