[Sexuella övergrepp mot barn på daghem ökar.
Så löd rubriken på Bild i december 2024: Registrerade överfall i NRW: Nya chocksiffror om våld på daghem:
Nästan 2000 övergrepp ++ Sexuella övergrepp mer än fördubblades
NW Nachrichten rapporterade den 13 september i år: Betydligt mer våld på daghem i NRW - överfall och sexuella övergrepp
Sedan 2022 har antalet rapporterade fall mer än fördubblats.
I Nordrhein-Westfalen har antalet fall av sexuellt våld mot barn nästan tredubblats.
13.09.2025] Det här är bara två representativa rubriker från delstaten Nordrhein-Westfalen.
Denna farliga utveckling är ingen tillfällighet:
Sedan augusti 2024 är alla daghem skyldiga att lämna in ett så kallat "våldsskyddskoncept".
Många anläggningar integrerar också sexualundervisning i detta sammanhang.
"Rum för kroppsundersökning", "mysiga hörn" och liknande är inte ovanliga.
De trender som säljs som pedagogiskt värdefulla härrör från WHO:s standarder för sexualundervisning i Europa.
Innehållet i dessa standarder är mycket oroande.
För barn i åldern 0 till 4 år rekommenderar vi: "Njutning och önskan att röra vid din egen kropp, onani i
tidig barndom" eller "Njutningsfulla upplevelser, fysisk närhet som en del av det mänskliga livet"
- förknippas med förvärv av sexuella färdigheter genom så kallade "doktorspel".
4 till 6 åringar ska "prata om sexuella ämnen"!
Detta har också diskuterats här och där i offentliga medier, dock utan att avslöja den mycket
problematiska agenda för pedofilinfiltration som ligger bakom.
Den franske samhällsvetaren Thibault Kerlirzin från barnskyddsorganisationen "Mamans Louves" undersökte källorna till
de vetenskapliga rekommendationerna i WHO:s standarder och stötte på författare från
lobbygrupper som öppet motsätter sig pedofili.
Bland dem finns personer som har publicerat sig i pedofiltidningar och är djupt rotade i dessa miljöer.
Utbildningsbroschyren "Die schleichende Pädophilisierung" från barnskyddsorganisationen Demo für alle uppger:
"Sexualiserade barn är ett eldorado för pedofiler.
Sexualiseringen lurar dock inte bara på mörka sidor på internet, utan även på till synes skyddade platser som skolor och daghem."
"Tatort Kita" är en vädjan till alla föräldrar, lärare, anställda på ungdomsvårdsbyråer och resten av rättsväsendet
att stoppa denna statsstödda fara för barns välfärd.
För att skydda våra barn: sprid budskapet om detta viktiga program!
Framför allt vill jag rikta ett stort tack till DemoFürAlle!
SLÄPVAGN
"Så begreppet sexualundervisning nämndes aldrig."
Det här är oroande rapporter.
"Den här: "Statens ungdomsvårdsverk stoppar planerat rum för kroppsutforskning på daghem"
Och det blir fler och fler.
"Det fick mig att undra om konceptet var så bra."
Vad är det som händer på våra daghem?
"Människan är en sexuell varelse från allra första början."
"Läkarlekar är en del av barns normala utveckling. Oavsett om de tycker om beröringen eller leken eller inte."
I den här filmen visar vi hur en mycket problematisk strömning inom sexualundervisningen
har tagit över inflytelserika organisationer.
"Det finns en beryktad matris."
"Hon har lyft fram saker som alla föräldrar och alla politiska ledare behöver veta."
Deras mål: En ny dimension av sexualisering av barn.
Men vad gör det med de allra yngsta barnen?
"Sedan händer det en massa saker i de här mysiga hörnen som vi inte ens drömmer om i våra
mardrömmar, saker som barn gör tillsammans."
"Det här är redan ett övergrepp."
"Ja!"
"Jag är faktiskt irriterad på mig själv för att jag inte omedelbart skrek till på föräldrakvällen och
sa: 'Nej, jag vill inte att mitt barn ska ha det så'."
Saker som egentligen är mer ett fall för allmänna åklagare och ungdomsvårdsbyråer kommer att bli normen på daghem.
Brottsplats daghem. Den vakna attacken mot våra barn.
Det har varit en trend i årtionden: sexualiseringen av västerländska samhällen.
Mer och mer, snabbare och snabbare, mer och mer upproriskt och allt oftare riktat till barn.
Hon skulle egentligen ha läst för barn på Bargteheides stadsbibliotek idag: "Dragqueen Veuve Noire"
"Men det är naturligtvis också ett tecken på hur viktig den här typen av utbildningsarbete som vi gör är.
För det är bara om vi verkligen aktivt går till daghem, skolor och yrkeshögskolor som vi faktiskt kan lyckas utbilda människor."
Rensa upp? Med vad?
"I juni vill hon göra dragkungen Eric Bigclit sällskap ..."
München, liknande bilder, samma ämne:
"... anordna en högläsning för barn från 4 år och uppåt."
Trenden mot allt tidigare sexualisering är inte ett tyskt fenomen.
Torrevieja, Spanien: Små barn i prostitutionsdräkter dansar på en gayparad.
Pedofili på gatan.
Får barn ens vara med på gayparader?
I Wroclaw, Polen, tydligen redan.
I London har Prideparaden numera ett eget familje- och barnområde.
På så sätt romantiserar det brittiska läromedelsförlaget "twinkl" regnbågsagendan ("lika rättigheter för alla").
Och detta väckte uppståndelse i USA:
"Vi ska ta era barn", skanderade deltagarna i en gayparad i New York.
Det hela var bara ett missförstånd, säger initiativtagarna lugnande.
Sloganen hade tagits ur sitt sammanhang.
Är det sant?
Frankfurt am Main, juli 2025:
Det är "Christopher Street Day", eller snarare "Days".
Det som började som en gayparad är nu ett fyra dagar långt evenemang vid Main-flodens
strand, och även barn är uttryckligen välkomna hit.
Den s.k. CSD-milen annonserar med ett eget ungdoms- och familjeområde.
"Perfekt för barn att få utlopp för sin kreativitet", säger arrangörerna.
"Äntligen plats för våra små gäster", skriver de på Instagram.
Ergo: karuseller och hoppborgar bredvid fetischstånd.
Regnbågsenhörningar möter regnbågsideologi.
Bögar i läderkläder bredvid små barn - som en självklarhet på ett evenemang som fokuserar på den totala sexualiseringen av vuxna.
Det finns ingen kritik, alla är med.
Men medan endast ett fåtal föräldrar tar med sina barn dit frivilligt, finns det andra
platser dit alla föräldrar måste ta med sina barn.
Sexualisering är redan vardagsmat i många skolor.
Men det är inte allt.
Nu börjar det också på daghem.
Vad gör det med barn?
Vilka är farorna och vilka är föräldrarnas intressen?
Vi tillbringade månader med att göra research inför den här filmen, träffade experter, analyserade
nätverk och kom över en del oroande bakgrundsinformation.
Här presenterar vi resultatet.
Saker som alla föräldrar borde veta - och alla politiker i alla fall.
"Denna tidiga sexualisering av deras barn, nu redan på dagis, är en fråga som uppenbarligen påverkar allt fler föräldrar."
"Ja, det är helt vansinnigt.
Alla typer av tidningar rapporterar om det.
Den här: Statens ungdomsvårdsverk stoppar planerat rum för kroppsutforskning på daghemmet.
Det var i Hanover.
Vi har det här i Braunschweig: läkarspel på dagis.
Du har kommit hit: Daghem tänker sig rum för sexuella lekar.
I Kerpen: Onani och doktorslekar.
Så överallt och du har till och med det i katolska daghem.
Katolskt daghem ställer in skandalösa evenemang om läkarspel - i Köln.
Och i Schweiz finns det också: rum för att leka doktor är normalt på schweiziska daghem.
"Det är också en erfarenhet vi har med "Initiative Elternaktion".
Vi får allt fler brev från oroliga föräldrar som kontaktar oss för att berätta att den här typen av
sexualundervisning håller på att gå överstyr på daghemmen.
Det sträcker sig från: böcker visas - till: övergrepp sker bland jämnåriga eller barn.
Det är mycket som jag kommer att tänka på som verkligen är mycket, mycket oroande."
Det är oroande nyheter.
Allt detta är oerhört påfrestande, oerhört personligt för de drabbade , och därför är det
inte många som vill prata om det framför kameran .
Kerstin Kramer har ett möte med ett par föräldrar som har gått med på att göra just det.
På deras begäran avslöjar vi inte de berörda personernas bostadsort eller identitet.
Just så här mycket tar vår resa oss till en liten stad någonstans i Bayern.
Och berättelsen börjar ganska ospektakulärt med ett samtal mellan två mammor på dagis.
"Och hon berättade om sina söner, som skrattade hjärtligt hemma åt vår dotter, eller snarare åt vad de hade upplevt tillsammans.
Och sönerna sa att vår dotter stoppade upp sitt finger i rumpan, vilket de gör hela dagarna hemma."
Men dottern till den berörda modern minns det på ett helt annat sätt.
"Sedan talade jag direkt med henne om det. Vad hände då?
Är det som min mamma sa till mig ens sant?
Ja, mamma, det är sant, men det var inte alls som hon sa till dig.
Det var inte alls som om pojkarna tog av mig byxorna.
Ursäkta mig, vad är det?
Och sedan sa hon att ja, dessa pojkar tog av henne byxorna och enligt uppgift flera gånger,
inte bara en gång, att det hände regelbundet."
Ja, de kontaktade oss, och jag hade redan pratat med henne på telefon innan och då berättade hon också i
samtalet att hennes dotter hade blivit utsatt för sexuella övergrepp flera gånger av två pojkar.
Så vi pratar om barn här.
Brottsplatsen: Ett skogsdagis med ekologiskt fokus.
I det öppna området fanns det bland annat ett rör som barnen kunde krypa in i.
"Det finns ett rör utanför, en tunnel, där du också kan gömma dig."
Det som inte syns från utsidan.
"Om du inte tittar rakt in."
Det är tydligen här som attackerna ägde rum.
Ja, och senare kom det fram att pojkarna hade tvingat och tvingat henne att ta av sig byxorna
inför dem och stoppa upp saker i rumpan på henne.
Pojkarna kan också ha stoppat upp sina fingrar i hennes rumpa.
Vad som exakt hände är fortfarande oklart med tanke på barnens ålder.
Men det är tydligt att något har hänt, och det är allvarligt.
"Faktum är att vår dotter hade skador i underlivet under den tiden.
Och jag gick faktiskt till barnläkaren för att visa henne: Vad är det? Vad ska jag göra? Hur ser det ut?
Hon tittade på det, hon märkte det, hon kunde inte säga något.
Hon sa också att om barnet inte hör av sig ska jag inte följa upp det, så att jag inte fördjupar hennes eventuella trauma."
Ännu mer anmärkningsvärt är dock hur organisationen reagerade på händelsen.
"Det är ändå bara min dotters berättelse.
Och om de har några frågor om sexualitet så klargör vi dem.
Vilket också fick mig att undra, för som mamma - eller pappa - vill jag göra det själv och
inte nödvändigtvis få det från institutionen.
Och jag sa också att jag gärna skulle vilja se skyddskonceptet.
Ja, ja, vi har en - vi måste också ha den.
Men jag fick den aldrig.
De ville inte att jag skulle titta in där."
Och senare kom det ut efter att mamman försökt prata med daghemsledningen.
Och allt flyttades över på barnet.
Enligt principen är allt i ditt huvud.
Och senare kom det fram att ett annat barn hade upplevt samma sak - med samma pojkar.
"Och vi har tur att vi fick reda på det relativt tidigt eftersom vi kunde reagera omedelbart.
Så jag säger vi, men du reagerade, ja, du behärskade det.
Vi kunde agera omedelbart för att skydda vårt barn.
I den här andra familjen fick de reda på det väldigt sent."
Dottern går nu på ett annat daghem.
Huruvida barnet blev traumatiserat av händelserna kommer att visa sig först långt fram i tiden.
En sak är säker: även om det är svårt att i detalj rekonstruera vad som verkligen händer i sådana
"gosedjursgrottor" på daghem, kan konsekvenserna bli allvarliga.
Och även utan att leka doktor eller något sådant.
"Det fanns inte heller något undersökningsrum i ordets rätta bemärkelse.
Barnen lämnades helt enkelt ensamma."
Men det är just det som är poängen.
Det är precis vad som ingår i daghemmens sexualundervisning.
Det är acceptabelt att barn utforskar varandra utan tillsyn, rör vid sina könsorgan och sticker in saker i varandras öppningar.
Ingen märker det.
Och barnen är också i en ålder där de inte nödvändigtvis kommunicerar detta öppet.
"Ja, är det ett sammanträffande?
Vad säger egentligen experter som är insatta i barnpsykologi och övergrepp om detta?
Vi har en intressant kontakt i Neubrandenburg. De är ett gift par.
De är båda barn- och ungdomspsykoterapeuter och vi får se vad de har att säga om det."
Så vi ska ut på turné igen. Den här gången till Neubrandenburg.
Anja och Roman Göbeke hälsar oss välkomna till sin praktik.
De tar normalt hand om sina patienter här.
Psykoterapeuten och beteendeterapeuten hjälper barn och ungdomar att komma över t.ex. trauman eller ångestsyndrom.
"Det här är alltså rummet där beteendeterapin äger rum."
Innan dess arbetade Roman Göbeke på daghem i flera år.
Yrkesmässigt har han alltid varit engagerad i barns välbefinnande.
"Föräldrarna är naturligtvis en del av det hela.
De är redan beaktade i ansökan och det finns dessa referenspersontimmar.
Det innebär att vi behöver utrymme för barn och föräldrar."
Men det är de yngsta som står i centrum här.
Detta gäller även Anja Göbekes arbetsområde.
"Det här är alltså rummet för djuppsykologi och lekterapi.
Det är lite större än det andra rummet eftersom jag också behöver tillräckligt med leksaker här."
Kort sagt: ni känner båda till barn och deras psyke.
De behandlar också regelbundet offer för övergrepp.
Vi vill veta vad Anja och Roman Göbeke har att säga om trenden mot en allt tidigare sexualisering.
"Jag tycker att sexualitet är något som bör integreras i en vuxen känsloliv och en mogen relationsaktivitet.
Så det här är inte något som kan betraktas isolerat, utan det bör verkligen integreras.
Och det bör också vara så att barnen redan har slutfört sin könsbestämning.
Ja, så det är tidigast någon gång under puberteten.
Så du är fortfarande på jakt efter din identitet, inklusive din könsidentitet.
Och detta bör slutföras innan någon sexuell aktivitet faktiskt äger rum.
Allt annat skulle vara förhastat eftersom barnen skulle bli överväldigade.
Och eftersom sexualitet då skulle vara något isolerat inom detta ramverk och ännu inte integrerat."
"Jag har alltid upplevt och sett att barn intresserar sig för att det finns två sorters människor.
Men det är begränsat till observation och uppfattningen av: Det finns människor som ser
annorlunda ut och har ett annat kön än jag.
Och med det är horisonten för ett barns nyfikenhet faktiskt satt."
"Enligt din åsikt, när börjar en känsla av skam utvecklas hos barn?
Och vad händer när den störs, skäms eller förträngs?
"Å ena sidan kan jag mycket tydligt observera barns beteende när de går på toaletten.
Barnen kräver regelbundet att toaletten ska vara låsbar.
Med andra ord har de en naturlig impuls att skilja sig från mängden.
Så jag kan redan nu se att i den åldern - förskoleåldern börjar vanligtvis vid 3 års ålder - är känslan av skam och
behovet av att definiera sig själv, att uppfatta kroppsgränser som säkra, mycket tydligt närvarande."
"Det är också så att när ett barn har utvecklat en god anknytning gör det skillnad på främmande och bekanta människor.
Det är ett tecken på ett bra band.
Och sedan blir ett barn också en främling vid en viss ålder, runt 8 månader.
Detta är ett gott tecken eftersom det visar att den kan skilja mellan främlingar och bekanta människor.
Och om ett barn kan se skillnaden kanske det inte vill bli rört av främlingar eller okända människor.
Den vill hålla ett visst avstånd och vill absolut inte bli berörd i sina privata delar.
Ja, detta är något som ett barn skulle avvisa, vanligtvis om det har genomgått en sund utveckling.
Och anknytningsstörningar, till exempel, kännetecknas av att barnen inte kan göra det.
De kan alltså inte skilja mellan främlingar och bekanta och skulle i praktiken bete sig på ett "avståndsreducerat" sätt."
"Och ta kontakt med slumpmässigt utvalda personer."
"Att ta kontakt med eller till och med umgås med slumpmässiga människor och kanske inte visa denna rädsla,
men det är ett tecken på misslyckad utveckling och att ett sunt band inte har skapats."
"Detta är naturligtvis i fullständig motsats till vad som alltid hävdas i dessa sexuella koncept.
Fokus ligger alltid på så kallad utbildning.
Men det är aldrig tal om något åtagande."
"Det är också passande att det alltid är samma experter som får komma till tals.
Dessa är till exempel Uwe Sielert, Jörg Maiwald och Stefan Timmermanns. Andra hör man inte så mycket om."
"Men det finns tillräckligt många andra röster.
Till exempel professor Christian Schubert, som är läkare och psykolog vid universitetssjukhuset i Innsbruck."
"Vårt nästa stopp: Innsbruck i Österrike.
Här möter vi en vetenskapsman, universitetsprofessor och psykolog som också är en kritiker av olika - enligt
honom oönskade - utvecklingar inom den moderna medicinen.
Att ha en helhetssyn på kropp, sinne och själ är hans huvudtes, som han också lyfter fram i denna fackbok.
För det första vill vi veta: Skulle han i början av sin karriär ha trott att denna
utveckling, som nu är tydlig på daghemmen, var möjlig?"
"Ja, men hade ni trott att vi skulle prata om mysiga grottor och självutforskningsrum på dagis?
Så var ska barn upptäcka sin sexuella lust?"
"Nej, absolut inte!
Så åtminstone inte för att upptäcka deras sexuella lust, det är långt ifrån vad jag kan tänka mig."
"Jag har ett citat här från professor Jörg Maiwald, som är hedersprofessor i barns rättigheter och
skydd av barn, och han skriver i tidningen "Kindheit":
Tanken att barn kan växa upp utan att belastas av sexuella känslor, tankar och handlingar är en orealistisk fiktion som
inte gör dem rättvisa och som till och med kan skada dem."
"Ja, jag har en tydlig ståndpunkt i den frågan.
Jag antar, jag menar - jag har en psykoanalytisk bakgrund, det måste sägas - jag är en psykodynamisk psykoterapeut, en medicinsk
psykoterapeut - som naturligtvis är öppen för psykoanalytiska överväganden om ett barns psykosexuella utveckling.
Det är klart att det finns något som utvecklas, det är ingen tvekan om det.
Men för mig är det helt enkelt andra aspekter som står i centrum när det gäller barns utveckling.
Och det handlar om anknytning, det handlar om trygg anknytning, det handlar om ett sunt, varmt och tryggt hem.
Det kommer först och främst, det är en grund som ett barn behöver, som varje människa behöver, och
det är vad jag förväntar mig av en sund utveckling.
Jag är en tydlig kritiker av den här sexualiseringsoffensiven som pågår.
Där man antar att det finns en sexuell energi hos barn - mycket tidigt efter födseln.
Och att man på ett mycket tidigt stadium ser till att den sexuella energin kan utvecklas i enlighet med detta."
"Sexuell energi är en av de kärnberättelser som har drivits genom byn i årtionden som en del av denna sexualiseringsoffensiv."
"Ja, det stämmer, det har jag också märkt, med Uwe Sielert, "sexualundervisningens påve".
I sin "Introduktion till sexualundervisning" talar han också om libido som en livsenergi som ger styrka mot frustration.
Eller i en föreläsning 2013 av Stefan Timmermanns.
Han talar också om den sexuella livsenergi som barnen redan skulle ha."
"Människan är en sexuell varelse från allra första början.
Sexualundervisning har en positiv effekt på barn, eftersom sexualitet är en livsenergi."
"Doktor Stefan Timmermanns, en av de mest kända företrädarna för denna gren av sexualundervisning.
Hans presentation för mer än 10 år sedan verkar vara en blåkopia av det som nu håller på att ta sig in på allt fler daghem.
På denna textpanel listade Timmermans argumenten för vad han kallar sexvänlig undervisning.
Till exempel: "Att upptäcka sina egna gränser som en grund för att respektera andra".
Men betyder inte det att man medvetet måste gå över dessa gränser för att upptäcka dem?
Lyssna och bli förbluffad!
Att utforska sig själv och andra är viktiga erfarenheter för barn, och idag är det mer
sannolikt att barn gör det på förskolan än hemma.
Statistiskt sett finns det högst ett annat syskon hemma och det handlar om att balansera eller testa gränser, att
acceptera gränser - jag vill inte bli rörd, jag gillar inte det eller jag gillar det, jag tycker att det är trevligt.
De kan lära sig detta bättre i en större grupp barn än om de bara har en bror hemma och sedan alltid samma bror.
Kort sagt, eftersom föräldrar inte skulle tillåta sina barn att utforska sina syskons
könsorgan är det meningen att detta ska ske på daghem.
Allt för att främja den påstådda sexuella energin.
Om ett barns sexuella utveckling följs och stöds gynnar det dess personlighetsutveckling,
till exempel bildandet av en egen könsidentitet.
Men är detta verkligen nödvändigt för små barns utveckling?
Tja, jag ser inget behov av det i strikt bemärkelse.
För mig är det därför principiellt tveksamt att rikta barns uppmärksamhet mot könsorganet.
För att de har så många möjligheter att få njutning. Och varför skulle jag erotisera det?
Så det är inte meningsfullt i den utvecklingsåldern, eftersom det inte heller är produktivt.
Jag har ingen neurobiologisk motsvarighet till det.
Jag har ingen hormonell eller endokrin utveckling som motsvarar detta.
Och därför har jag inte ett intrapsykiskt ramverk där jag kan integrera sexualitet i betydelsen att få njutning.
Och så är det uppenbart att denna sexualisering är för mycket för barnets psyke.
Jag tror inte att det är nödvändigt för utvecklingen.
Jag menar, om man tittar på psykoanalysen så befinner sig barnet, babyn, spädbarnet i en oral fas i början.
Sedan går han in i, barnet går in i en anal fas.
Det handlar om renlighetsutbildningen och så vidare, den trotsiga fasen och så vidare faller in i den.
Och den genitala fasen kommer i slutet, i tonåren.
Och det finns fortfarande en latensfas däremellan.
Och jag är säker på att alla vet att i latensfasen säger flickor och pojkar alltid: "ni pojkar", "ni flickor".
De har absolut inget intresse av sexuell kontakt i den här åldern, tvärtom.
Faktum är att de bekämpar det ganska starkt.
Flickor vill helst bara vara bland flickor och pojkar bland pojkar, ja.
Så jag tror att det sker en organisk utveckling av en människa.
Och jag tror att det faktiskt kan finnas en slags sexualitet tidigt, men den är långt ifrån det
sätt på vilket vi ser på sexualitet som vuxna.
Med andra ord skulle jag ha en mycket, mycket kritisk syn på vuxna som gör bedömningar om barns sexualitet.
Det är där det börjar för mig.
Men det är precis vad som händer.
Ett alltmer sexualiserat vuxensamhälle projicerar sitt perspektiv på små barns beteende.
Detta var också fallet för Timmermans i hans föreläsning 2013:
Eftersom sexualitet är en livsenergi, en livsenergi, en livsenergi.
Vår historia började också vid den tiden.
Från 2014 gick vi ut på gatorna för att protestera mot utbildningsplaner som införde
sexualiseringsoffensiven, särskilt i skolorna.
2016 genomförde Junge Freiheit en intervju med sexologen Jakob Pastöter, dåvarande och nuvarande ordförande för
det tyska sällskapet för samhällsvetenskaplig sexualforskning, i utkanten av vårt symposium i Stuttgart.
Han klagade redan där vid den tidpunkten:
Å ena sidan har DGSS faktiskt motsatt sig innehållet i vad jag kallar "statligt sponsrad sexualundervisning" i cirka 15 år.
Det har att göra med att det har stått klart i omkring 15 år, förmodligen längre, att de som arbetar med sexualundervisning,
som å ena sidan får bidrag från staten, men å andra sidan också får publikationer som distribueras av
staten, har en mycket ensidig syn på sexualundervisning.
Resultatet ser t.ex. ut så här:
"Sina und Tim spielen Doktor", utgiven av Zartbitter e.V., finansierad av staden Köln och delstaten NRW.
En av många organisationer som främjar sexualisering på daghem.
Jag är mycket mer på humör för att leka doktor.
Åh, nej.
Doktorn, kom igen Tim, du kan vara mamman och få barnet också.
Nåväl, doktorn då.
Läkarlekar är en del av barns normala utveckling.
Även mycket unga flickor och pojkar undersöker sina könsorgan med åldersadekvat nyfikenhet och opartiskhet.
De tycker om att ta på och gnugga dem och att utbyta ömma beröringar med andra barn.
Ta tempen.
Läkarlekar är en del av barns normala utveckling.
Oavsett om de gillar beröringen eller spelet eller inte.
Utforska varandra, njuta av att vara naken, njutningen av att visa upp sig inför andra.
Men också barnslig onani, vilket ofta leder till osäkerhet hos vuxna.
Det handlar om kärlek och känslor och kramar och kyssar och flickvänner och doktorspel
och hur vi kan lugna familjer som är upprörda.
Och det är inte allt.
Spåret av denna agenda leder oss ännu längre till den allra högsta nivån.
Det är precis vad som står i WHO:s standard för sexualundervisning i Europa.
Ja, det finns den beryktade matrisen och för noll- till fyraåringar står det under rubriken
kunskap, nöje och lust att röra vid sin egen kropp.
Onani i tidig barndom eller den njutningsfulla upplevelsen av fysisk närhet som en del av det mänskliga livet.
När det gäller kompetenser ligger fokus på att uttrycka sina egna behov, önskemål och gränser, till exempel i "läkarspelet".
Och fyra- till sexåringarna får sedan ta upp sexuella ämnen.
De bör prata om sexuella ämnen.
Detta är den politiska kärnan i sexualiseringskampanjen, publicerad av WHO i nära samarbete med
det federala centret för hälsoutbildning (BZgA).
Organisationer som kan framstå som seriösa för många medborgare, men som i denna åldersmatris inte framstår som seriösa.
Som läkare kan jag tydligt säga att jag har problem med diagnossystem som man öser över alla utan att titta
närmare på, med schematisering, med mallar, med regler.
Som om alla var likadana.
Som om det finns vissa system, åldersstrukturer. Du nämnde matrisen från WHO.
Med andra ord, där vissa åldersgrupper hanteras, så att säga.
Från och med då är det bra att du redan gör det.
Nej, den här varelsen är högst individuell, högst komplex, lever i ett mycket specifikt psykosocialt sammanhang och kommer att
ställa frågor någon gång under sin organiska utveckling om du tittar på den tillräckligt känsligt och uppmärksammar den.
Och jag väntar lika länge med barnet och kommer inte på något och tvingar det på honom.
Men det är precis vad som händer här.
Införandet av en mycket tvivelaktig mall utan några vetenskapliga bevis, över en hel kontinent.
Och det gäller inte bara Tyskland, utan hela Europa.
I Frankrike finns det en organisation som heter "Mamans Louves", de har också tittat på WHO:s standarder och
beställt en studie som har visat spektakulära resultat.
Vårt grannland Frankrike är också medvetet om problemet med sexualisering i allt tidigare åldrar.
Även där drivs de av progressiva krafter.
Regine Schäfer har arrangerat en videointervju med Christelle Comet, medlem i organisationen "Mamans Louves".
Ni har arbetat intensivt med WHO:s standarder för Europa.
Med tanke på de övergrepp vi har sett på nationell nivå ville vi veta vilken så kallad vetenskaplig litteratur som ligger till
grund för det som ska genomföras i våra skolor i hela landet?
Resultatet är denna sextiosidiga studie som publicerades 2024.
Hon har lyft fram saker som alla föräldrar och alla politiska ledare behöver veta, åtminstone de
som har barnens välbefinnande som högsta prioritet.
Och det är vad det handlar om för oss: att respektera barnets bästa och föräldrarnas rättigheter.
Thibault Kerlirzin, författaren till studien, förklarar exakt vad som menas.
Det visade sig att WHO:s standarder hade tagits fram av en grupp experter som var mycket partiska.
Detta beror på att praktiskt taget alla dessa experter tillhör strukturer som är en del av en avläggare
till den internationella Plant Parenthood Federation.
De framstår därför som aktivister snarare än vetenskapsmän.
Och frågan är varför.
Vem har intresse av denna utveckling?
Thibault stötte på en oroande del av svaret i bibliografin till WHO:s standarder.
Bibliografin har flera bilagor och redan i bilaga A hittade jag 3 förespråkare för pedokriminalitet.
Dokumentets mittpunkt och samtidigt svaga punkt återfinns dock i den vetenskapliga
litteraturen om barns psykosexuella utveckling.
Bland de cirka 50 referenserna hittade jag 15 som antingen förespråkar eller stöder tidig
sexualundervisning eller till och med pedokriminalitet.
Ni kommer att se att detta inkluderar personer som tillhör lobbygrupper som öppet motsätter sig pedofili.
De kallar det för relationer mellan generationer.
Bland dem finns personer som har publicerat sig i öppet pedofila tidskrifter.
Anslutningarna visas i denna animation på webbplatsen för "Mamans Louves".
Thibault har delat in WHO:s experter i tre grupper:
Grönt för invändningsfritt, gult för tveksamt, rött för de kretsar som tydligt är för mycket tidig sexuell
kontakt mellan barn eller till och med pedokriminalitet.
En tysk länk till pedokriminella kretsar - Gunter Schmidt.
Han arbetade till exempel med en viss Volkmar Sigusch.
Och Sigusch hade hävdat att barndomens sexualitet inte bara var en njutning, utan en nödvändighet.
Han arbetade för tidskriften "Archives of Sexual Behavior", som finns kvar än idag och som grundades av Richard Green.
Richard Green var en förespråkare för pedofili och han var vän med Thomas O'Carroll.
Han var i sin tur grundare och ordförande för en organisation som hette "Paedophile Information
Exchange" - en utbytesplattform för pedofiler.
Denna grupp var mycket kontroversiell och krävde att sexuella kontakter mellan vuxna och barn skulle legaliseras.
How paedophiles infiltrated the left and hijacked the fight for civil rights, rapporterade Guardian 2014 om
verksamheten vid Paedophile Information Exchange på 1970-talet.
Det förekom också försök att legalisera pedofili inom den tyska vänstern, särskilt inom 1968-rörelsen.
eller den tyska studie- och arbetsgruppen "Paedophilia", vars styrelse under en kort tid inkluderade Helmut Kentler.
Han betraktas i sin tur som grundaren av just denna gren av sexualundervisningen.
Vi behandlade hans pedofilverksamhet i detalj i vår dokumentär "KentlerGate".
Kentler följdes i Tyskland av Uwe Sielert, Volker Siegusch och Gunter Schmidt.
Den senare skrev t.ex. i sitt förord till boken "Male Intergenerational Intimacy" i början av 1990-talet:
"Det finns framgångsrika pedofilrelationer som hjälper och uppmuntrar barnet."
Han tillade: "Hotet att göra alla pedofilhandlingar straffbara enligt lag är orättvist och bör avskaffas, eftersom
det innebär diskriminering och förföljelse av en minoritet."
Ernst Bornemann uttryckte sig lika tydligt i sin bok "Das Geschlechtsleben des Kindes", där han hävdade:
"Pedosexuella, icke-våldsamma sexuella handlingar behöver inte nödvändigtvis ha negativa konsekvenser för barnet."
Han förekommer också i WHO:s standarder som referens med sin bok:
"Childhood Faces of maturity", där han behandlade den påstådda sexualiteten hos barn under 8 år.
Bokens huvudbudskap är: "att människor är sexuella varelser från befruktningsögonblicket.
Detta visar sig på många sätt hos barn - i deras lek, deras rika fantasi, deras behov av beröring och deras onani.
Detta är precis vad som blir grunden för allt fler daghemskoncept via BZGA och WHO.
Ernst Bornemann och Gunter Schmidt - två av flera exempel som visar att WHO:s standarder inte bara bygger
på ett mycket ensidigt expertutlåtande, utan ibland också är djupt rotade i pedofilmiljöer.
Och detta ska ligga till grund för utbildningen av våra barn?
Ja, så dessa pedofilförvecklingar förvånar oss egentligen inte alls, eftersom anfadern till all denna
sexualundervisning som förespråkas var Helmut Kentler.
Och Helmut Kentler var en aktivist för pedofili och han var faktiskt också en förövare.
Han dömdes senare för barnmisshandel och hans elev hette Uwe Silert.
Och Uwe Silerts arbete vid BZGA bidrog till att fastställa WHO:s standarder för sexualundervisning i Europa.
Exakt, och dessa har i sin tur en direkt inverkan på utbildningsplanerna i de enskilda delstaterna här i Tyskland.
Nästan alla delstater, med undantag för Bremen, har en så kallad utbildningsplan - orienteringsplan, som direkt anger hur
sexualundervisning ska ske på daghem och vad den ska innehålla.
Och utbildningsplanen för Berlin innehåller just dessa saker, som vi sedan hittar i sexualundervisningskoncepten:
"Lite senare upptäcks dina egna könsorgan och utforskas intensivt."
"Sexuell nyfikenhet är en lika viktig del av en sund mental och fysisk utveckling som att
känna njutning i sin egen kropp", säger Berlin.
Eller i Nordrhein-Westfalen betyder det:
"Utbytet av ömhet, att röra vid varandra, det informella och nyfikna utforskandet av kroppen är nödvändigt för
att bygga upp en jagidentitet och bli medveten om sitt kön.
Detta sker oftast på ett lekfullt, intuitivt och omedvetet sätt. Barn på daghem!
Så mycket för teorin. Men vad innebär sådana begrepp i praktiken för dem som drabbas?
Två mammor, som båda vill vara anonyma, berättar för oss hur allt detta hamnade på deras dagis.
Det första fallet utspelar sig i en anläggning som drivs av organisationen Volkssolidarität i Sachsen-Anhalt.
Det här är första gången jag har hört talas om ett sexualundervisningskoncept från alternativa medier.
Det handlade mer om det faktum att sådana koncept existerar djupt i södra Tyskland och jag blev faktiskt förvånad eller chockad
över att något sådant existerade och tänkte alltid på mig själv:
Åh till oss - till den här byns daghem - så det kommer aldrig att gå så långt eller så kommer det inte att gå så långt.
Men det är långt ifrån allt. En dag tillkännages nya koncept för daghemmet på en föräldrakväll - utan att de förklaras.
Mer information finns på en informationstavla.
Vid något tillfälle var jag på denna informationstavla och läste om detta sexualundervisningskoncept
tillsammans med rumskoncept eller våldskoncept.
Och jag blev medveten om detta och bad vårt föräldraråd att undersöka saken.
Och det var vad de gjorde.
Och det är bara på detta sätt som innehållet i konceptet blir känt - nämligen exakt vad som rekommenderas av WHO och BZGA.
Och märk väl, allt detta skulle tydligen införas i hemlighet och gå förbi föräldrarna.
Begreppet sexualundervisning nämndes alltså aldrig.
Det har jag bara läst här på forumet - inom mycket små parenteser.
Jag tycker att ett så viktigt ämne hade varit värt ett cirkulärmejl, en föräldrakväll eller
till och med ett informationsbrev eller något.
För det är en viktig sak.
När allt kommer omkring var saker och ting mer transparenta i det andra fallet.
Den utspelar sig på ett daghem i Niedersachsen.
Vi hade regelbundna föräldrakvällar och vi fick alltid lära oss något nytt.
Och sedan - samma kväll - berättade daghemsledningen och lärarna för oss att det fanns ett nytt koncept och
att barnen måste vara mycket mer öppna om sin sexualitet.
Och att det är därför vi skulle inrätta en hörna på förskolan där barnen kan vara för sig
själva - och där i princip nästan allt är tillåtet.
Så de så kallade doktorspelen - du skulle inte ingripa för mycket.
Men barnen skulle få veta var gränserna går.
Sedan sa de, ja, du kan vara naken där, du kan ta på dig själv och ja - du kan utforska dig själv och
även de andra - så både pojkar och flickor - så blandat.
Och ja, men jag trodde på något sätt att vi uppfostrade vårt barn på olika sätt.
Det kommer inte att sluta där alls.
Men saker och ting blev annorlunda.
Så jag kom på morgonen - tog vår yngste son till daghemmet och sedan frågade en lärare om
jag kunde komma och prata på eftermiddagen.
Det skulle ha inträffat en incident.
Och sedan gick jag och pratade på eftermiddagen.
Där satt föreståndaren för daghemmet och en lärare.
Och vad berättade de för dig om vad som hände?
Ja, och sedan sa de: Vår son följde inte reglerna.
Det var nog inte i just det här hörnet, utan i badrummet.
Han skulle inte ha accepterat ett annat barns "nej" utan skulle ha rört vid det.
Och det skulle inte ha varit vad vi ville.
Och sedan blev jag på något sätt helt förvirrad först och tänkte, kan det här verkligen vara sant?
Sen sa jag bara att jag skulle prata med min son.
Han berättade inget om det.
Och sedan talade du med din son om det?
Exakt.
Jag tog honom med mig direkt - det var redan dags för upphämtning.
Sedan satte vi oss ner i lugn och ro hemma och jag frågade honom helt enkelt: "Berätta, vad hände där?
Och så blev han riktigt liten på något sätt och tittade under sig och sa: "Mamma, jag har inte gjort någonting.
Jag berättade då också för honom vad han anklagades för.
Han säger: "Ja, jag vet, men jag rörde inte det andra barnet.
Det fanns ingenting alls.
Men nu var det vittnesmål mot vittnesmål.
Min son var plötsligt en förövare.
Han ska ha rört vid något barn och det ville inte det.
Och det förblev på något sätt i rummet - det kunde inte klargöras.
Och det är ett grundläggande problem.
Det är också tydligt i fall av misstänkta övergrepp av vuxna, vilket beskrivs i detta reportage av Hessischer Rundfunk.
En pedosexuell förövare som arbetar med små barn har en mycket låg risk att bli upptäckt, säger
Ulrich Warnke, brottsofferombudsman på Vita Ringen.
Detta beror på att det finns ett utbrett antagande inom rättsväsendet att uttalanden
från barn under 4 år inte är giltiga i domstol.
Orsaken är att barn inte minns som vuxna och att deras uttalanden kan påverkas på ett
suggestivt sätt av föräldrar och andra vuxna.
Med tanke på de pedokriminella kopplingar som WHO-experterna har visat är detta mer än bara en tankeställare.
Så deras vittnesmål är inte giltigt i domstol.
Och problemet är också att när vi har övergrepp bland barnen, blir det i slutändan vittnesmål mot vittnesmål.
En mamma beskrev det på ett mycket imponerande sätt.
Hennes son är den påstådda gärningsmannen, inom citationstecken, och hon tror naturligtvis på sitt barn.
Sexuella övergrepp mellan barn uppmuntras uppenbarligen också av sådana koncept och kan inte ens klaras upp.
Och han minns, även om det var många år sedan, minns han det än i dag och skäms för det hela,
även om han hävdar att han inte alls gjorde det.
Kan små barn överhuvudtaget vara förövare eller är termen förbjuden här?
Är inte båda barnen offer för felaktiga ramvillkor som vuxna är ansvariga för?
Jo, en värld håller på att skapas.
Barn transporteras artificiellt in i något och tvingas in i det, där de hamnar i en sexualitet som enligt min
mening är artificiell, dvs. inte organiskt odlad, som den normalt skulle vara i slutändan.
Som jag sa igen, på grundval av ett bra band och en sund utveckling kommer en sund
sexualitet att utvecklas organiskt vid någon tidpunkt.
Det är så det ska gå till.
Det finns en störning här, mycket tidigt i en människas liv, som inte har något att göra med sexualitet i denna form.
Och sedan kan den naturligtvis föras in i en utveckling som inte är hälsosam och som i
slutändan kanske inte kan acceptera gränser.
Och då kanske inte heller skam, äckel och det naturliga immunförsvaret utvecklas väl. Och
det öppnar naturligtvis dörren för övergrepp.
Så i slutändan skulle jag mycket väl kunna tänka mig att detta faktiskt leder till raka motsatsen till vad de som nu tror att de
måste främja barns sexualitet i tidig ålder så att de också kan skilja ut sig i tidig ålder, jag skulle
säga att det är raka motsatsen till vad som händer.
Och det är nu till och med statistiskt bevisat, åtminstone i Nordrhein-Westfalen.
Där kom det fram att antalet sexuella övergrepp mot barn på dagis har ökat dramatiskt de senaste åren.
Polisens aktuella brottsstatistik visar också på en enorm ökning, medan siffrorna för till exempel snatteri, som
skulle vara ett mer typiskt barnbeteende, har varit mer eller mindre oförändrade under åren.
När barn utsätts för sådana övergrepp måste jag anta att de är känslomässigt överväldigade och i värsta fall traumatiserade.
Och om vi nu känner till dessa samband från traumatologin, så talar vi om ett starkt behov av upprepning, dvs.
ett starkt behov av att återskapa de utlösande händelserna.
Du måste föreställa dig det som en kedjereaktion.
Om jag har ett visst antal barn som kan beskrivas som drabbade och de inte får
terapeutiskt stöd eller om detta trauma inte bearbetas.
De kommer sedan att föra vidare dessa traumatiserande upplevelser till andra barn.
Och det förklarar, åtminstone till viss del, den här statistiska utvecklingen.
Detta stöds också av medierna.
Jag menar, om ni kommer ihåg det, så var det tidigare så att innehåll som hade med
sexualitet att göra var en del av kvällsprogrammet.
Men barn idag har lätt tillgång till det.
Och det är praktiskt taget inget problem alls för barn att se sådana scener i filmer eller dataspel eller vad som helst.
Och det är naturligtvis problematiskt när de pedagogiska koncepten följer samma väg och barnen
faktiskt uppmuntras att vara sexuella vid varje tillfälle.
Det har ingenting alls att göra med barnets fria vilja.
När man ser detta om och om igen i media, när man hör det om och om igen och även får höra det på
förskolan, till exempel: "Varför utforskar ni inte er själva?
Och om du blir sexuellt aktiv är det inte något som barnet bestämmer själv. Det är något som bestäms för barnet.
Det borde göra det.
Det är i den riktningen det går.
Och så har jag grupptrycket som är svårt för barnet att stå emot.
Och om man då också skickar främlingar som i slutändan inte har något att göra med psyko-neurotisk utveckling, med psykologi, med
psykoterapi, med psykodiagnostik, det vill säga till exempel barnflickor, som inte alls är utbildade för att
reagera känsligt på detta, vilka barn skickas till dessa gosiga hörn, var kommer de egentligen ifrån?
Vad upplevde de egentligen hemma?
Kan det vara så att en av dem, pojken eller flickan, i tidig ålder konfronterades med en sjuk sexualitet i
hemmet och kanske redan hade erfarenheter av övergrepp?
Så jag lägger två barn ovanpå varandra som redan håller på att utveckla personligheter, som redan har haft sina första
upplevelser av konflikter och kanske också håller på att utvecklas till en konfliktfylld personlighet, nämligen en personlighet
som lättare blir utnyttjad. En annan som lättare blir utnyttjad.
Och när två av dem kommer samman - jag talar om makt nu, jag talar om övergrepp - då händer en hel del saker i
dessa mysiga hörn som vi inte ens skulle drömma om i våra mardrömmar om vad barn gör mot varandra.
Ändå är dessa begrepp motiverade med förebyggande av missbruk av alla saker.
Självklart handlar sexualundervisning också om att se till att barn i farliga situationer kan få hjälp,
vända sig till någon och ha ett språk för att göra det.
AWO, en av de största daghemsoperatörerna i Tyskland, publicerar till och med sin version av WHO:s agenda i en
broschyr som heter "Skyddskoncept mot sexuella övergrepp mot barn och ungdomar i anläggningar och tjänster".
Och i den läser vi det vi känner igen från Kentler till Timmermanns . .
[Och det blir fler och fler av dem.
Ja, här i ett daghemskoncept från Niedersachsen, till exempel, står det:
"Lekar som utforskar kroppen, ofta kallade doktorslekar, är en av de vanligaste och mest
kända formerna av uttryck för barns sexualitet.
För att förhindra gränsöverskridanden är det viktigt att föräldrar och även pedagogiska assistenter och
specialister på anläggningar diskuterar följande regler för kroppsutforskningslekar med barnen om och om igen.
1. Frivillighet - vill alla inblandade barn spela spelet?
2. Du kan säga stopp när som helst. Nej betyder nej!
3. Ingen är skadad.
4. Ingenting förs in i kroppens öppningar.
5. Liknande ålder: åldersskillnaden bör inte vara så stor så att det inte uppstår någon maktobalans.
6. Hjälp kan begäras när som helst. Att söka hjälp är inte att skvallra."
Det här är typiska regler och när jag tänker på det, om du berättar för barn om dessa
regler hela tiden, får de idén från första början.
Ja, absolut! När man introducerar de här begreppen får man först barnen att se att det finns
något sådant och sedan att undersöka det vidare.
Och det är i princip helt onödigt för barnen.
Om det inte utvecklas av sig självt, utan bara genom denna impuls.
Det ironiska i det hela är att inget av dessa sexualundervisningskoncept
faktiskt skulle vara obligatoriskt för daghem.
Det låter alltid så, men det är det inte alls.
Det enda de har varit skyldiga att göra är att ha ett koncept för skydd mot våld på plats mellan 2021 och 2024 till
följd av denna lag om förstärkning av barn och ungdomar.
Varje daghem måste ha detta för att få ett driftstillstånd eller för att kunna behålla det.
Och som en del av detta våldsskyddskoncept implementerar de nu alla dessa sexualundervisningskoncept.
Och allt är blandat.
De förebyggande koncepten är utformade för att förhindra att vuxna begår brott mot barn och för att förhindra
sexuella övergrepp mot barn av vuxna i offentliga institutioner.
Samtidigt säger de att för att förhindra att barnen utsätts för övergrepp skapar vi koncept för
sexualundervisning så att barnen kan sätta namn på saker.
Men det påverkar inte barnen alls.
För att förhindra sexuella övergrepp måste man vända sig till de vuxna.
Tja, jag tycker att i en situation där ett barn måste säga NEJ för att inte utsättas för kränkande
beteende från andra barn, är det redan övergrepp.
Ja, det är genomtänkt.
När vi leker skadar vi inte andra. Nej, nej, nej.
Säger du STOP ... - Ja, jag vet. - ...då stannar vi, det är okej
... Kan barn överhuvudtaget säga nej eller projiceras vuxna på små barn även här?
"Jag skulle helt enkelt säga att det inte fungerar.
Självklart ska barn få veta att din kropp tillhör dig och att ingen får röra dig om du inte vill det.
Det måste och bör man berätta för sina barn.
Man kan bara inte förvänta sig att de ska kunna göra det.
Inte i den åldern, inte i dagisåldern, det finns inte en chans att de kan göra det.
De kommer att kunna göra det senare i tonåren - och många av dem kommer inte att kunna göra det då
heller, ja. Så du måste också lära dig att säga NEJ.
Men man kan inte förvänta sig att barn i förskoleåldern ska kunna göra det.
Det är början på att lära mig att jag kan skilja mig från mängden - men jag kommer inte att kunna
göra det förrän långt senare, det är helt säkert."
Ja, låt oss vänta:
En nisch av sexualundervisning med uppenbara kopplingar till pedofili har ockuperat inflytelserika organisationer och använder
dem för att driva igenom en mycket problematisk agenda uppifrån och ned, där saker som egentligen är ett fall
för åklagare och ungdomsvårdsmyndigheter ska bli en del av vardagen på daghem - bokstavligen.
"Det statliga ungdomsvårdsverket i Niedersachsen har stoppat ett "kroppsundersökningsrum" på ett daghem
som drivs av Hannover Workers' Welfare Association.
Det pedagogiska konceptet kategoriserades av utbildningsministeriet som äventyrande av barnets välfärd."
Spänningen var stor 2023, som om det hela kom som en sådan överraskning.
Men i verkligheten är det precis vad som händer på alla våra daghem.
Och vissa vänsterorienterade medier har länge stöttat denna agenda.
Men den "vakna tidsandan" hotar nu att få genomslag i medierna, vilket framgår av denna
regionala rapport från SAT från april 2025:
"Läkarlekar eller fysisk utforskning i barnkammaren, onani ..."
Niedersachsen igen, samma sak som i Hannover.
Men i stället för att förbjuda det försvarar kulturministern nu konceptet med alla de
halvsanningar och osanningar som vi har avslöjat här.
"Varje institution är skyldig att i sina koncept definiera hur man ska hantera barns utveckling och därmed också upptäckten av
den egna kroppen, eftersom detta är avgörande för att i slutändan kunna skydda barn från övergrepp - och dessa baseras på
pedagogiska och vetenskapliga standarder och övervakas och granskas därför noga av den statliga ungdomsvårdsmyndigheten."
"Om man bara tar en enda passage ur konceptet, säger de ansvariga i Bramsche, kan det snabbt leda till missförstånd."
Missförstånd? Nej, inte alls!
Det är statsstödd barnhot, driven av vänsterideologer i media och politik.
[Förutom myter som förebyggande av övergrepp och vetenskaplig stringens finns det en annan juridisk hävstång.
Detta kan också observeras i Timmermann 2013: de påstådda rättigheterna för barnet.
"Naturligtvis också rätten till en positiv och individuell utveckling av sexualitet för barnen ..."
I ett nötskal: Eftersom barn har rätt till sexualundervisning, vilket deras föräldrar ständigt förnekar dem, måste
staten gå in för att upprätthålla denna förmodade rättighet.
Och det är därför som ideologin ser detta som idealet: spädbarns- kontra vuxensexualitet.
Den som förnekar att barn är barn och omtolkar dem som sexuella varelser kan välkomna denna utveckling, men måste acceptera
frågan om det kan vara en tillfällighet att den har sitt ursprung i områden där barn inte är något annat än just det:
Föremål för sexuell åtrå hos vuxna pedofiler.
Och ändå: inbäddad i den allestädes närvarande "mångfaldsvansinnet" genomförs den ohämmat -
med sådan kraft att knappt någon politiker ens på den konservativa sidan vågar säga emot.
"Vi har delat ut denna studie till alla ledamöter i Europaparlamentet.
Vi hade en lista med 700 personer och tyvärr var det bara 3 av dessa 700 personer som svarade.
Hittills har ingenting gjorts för att ifrågasätta trovärdigheten i detta dokument.
Detta visar hur intresserade politikerna är av barnskydd nuförtiden.
Folk pratar om en massa ämnen, men det handlar sällan om barnen."
"Med tanke på att både expertgruppen och de källor som används är tendentiösa anser jag att man genom att följa denna
typ av sexualundervisning helt splittrar barnen i deras natur.
Och om man vänjer barn vid att ha sexuella relationer redan från början eller ser sexualitet som något man äter som godis, som en
konsumtionsvara, om man är van vid att ha ständigt nya partners, då uppstår frågan om när den här personen
kommer att bestämma sig för att till exempel bilda familj och ingå i stabila relationer?"
Det är precis vad många föräldrar känner. Det är precis därför det finns motstånd och det är värt det.
Tillsammans med andra föräldrar lyckades mamman från Sachsen-Anhalt stoppa införandet
av konceptet på sitt daghem tills vidare.
"I allmänhet störde det mig att det överhuvudtaget finns ett sexualundervisningskoncept, eftersom begreppen sexualitet
och barndom för mig inte går ihop. De utesluter varandra."
Mamman från Niedersachsen ångrar å andra sidan att hon inte protesterade omedelbart.
"Jag är faktiskt irriterad på mig själv för att jag inte omedelbart skrek till på den där föräldrakvällen
och sa: Nej, så vill jag inte ha det för mitt barn!
Jag skulle råda alla att titta mycket närmare på konceptet med den förskola dit jag skickar mitt barn så att det tas väl om hand.
Och om ett sådant sexualiserat pedagogiskt koncept dyker upp, skulle jag råda alla att säga NEJ.
Och om dagis inte slutar med detta, skulle jag faktiskt rekommendera att ge barnet någon annanstans, ta ut honom!
För jag tror - och jag kan se det på min son efter så många år - att han inte har glömt.
Och jag vet inte hur mycket han kan komma att lida av denna första sexuella upplevelse när han når puberteten.
Jag kan inte ens förutse det ännu."
"Om man tänker sig att detta sker regelbundet och normalt under puberteten, så borde man också kunna bevisa varför
detta under vissa förutsättningar är för sent och kanske till och med främjar ogynnsamma utvecklingsprocesser.
Men det finns inga bevis för detta.
Så varför ska jag sätta de sexuella impulserna i barndomsfasen om barnen inte behöver det för en sund utveckling?
Så om detta saknas har ingen ännu bevisat att barn då utvecklas onormalt eller iögonfallande.
Vi har dock sett en ökning av sexuella övergrepp sedan sådana metoder blev populära och detta samband är uppenbart.
Men jag kan inte bevisa motsatsen."
"Slutsats: Dessa begrepp ger verkligen vägledning för övergrepp och en verklig sexualisering - från allra första början."
"Dessutom är det föräldrarnas eget ansvar att utbilda sina barn i dessa frågor och att svara
på eventuella frågor som de kan ha i den åldern.
Det är inte barnens fokus att de ständigt måste hantera sexualitet utan att bli tillfrågade.
"Ja, och det handlar också om att föräldrar ska vara väldigt vaksamma.
Föräldrarna måste verkligen vara på sin vakt och se till att det visas för dem."
"Dessa sexualundervisningskoncept för daghem måste bort.
Det hör inte hemma på ett dagis. Barn behöver inte det.
Barnen behöver samhörighet och inte sexualundervisning. Det här är vansinne!"
Bli aktiv du också.
Dela den här filmen, informera din omgivning, distribuera informationsmaterial.
Visa andra vad som händer.
För detta är en avvikelse som vårt samhälle inte kan överge tillräckligt snabbt.
Och i slutändan är det upp till oss, föräldrarna.
Vi är den sista bastionen mot sexualisering och den vakna attacken på våra barn på: "Daghem på brottsplatsen
(Den upplysta attacken på våra barn)" Ett filmprojekt av "Demo för alla".
Om du vill stödja vårt arbete skulle vi bli glada över att få din donation.
Och glöm inte att prenumerera på kanalen och nyhetsbrevet.