Uve Krancs ir policijas virsnieks, bijušais ministru padomnieks un Tīringenes federālās zemes
Kriminālizmeklēšanas biroja bijušais prezidents.
Viņš bija Eiropola valsts eksperts.
Kā eksperts drošības un terorisma jautājumos viņš regulāri publicējas daudzos plašsaziņas līdzekļos.
Uve Krancs jau vairāk nekā 50 gadus ir iesaistīts cīņā pret organizēto noziedzību, ekstrēmismu un terorismu.
Dienesta laikā viņš sevi galvenokārt veltīja bērnu aizsardzībai.
Tas kļūst skaidrs, aplūkojot viņa profesionālās karjeras darbības jomas:
Viņš bija jaunatnes lietu komisārs, aktīvi darbojās noziedzības novēršanas jomā, cīņā pret seksuālo vardarbību pret
bērniem un cilvēku un orgānu tirdzniecību valsts un starptautiskā līmenī, kā arī kriminālpolitikas asociāciju darbā.
Savā mājaslapā Uve Krancs publicē rakstus par tādām tēmām kā "Seksuāla vardarbība pret bērniem" un "Prāta kontrole".
Būdams kriminālists, viņš sniedz ieskatu par "dziļo valsti" un novēro aktuālos pasaules notikumus, būdams pensijā.
Savu pieredzi un zināšanas viņš sniedz arī kā biedrs un lektors preses simpozijos, ko rīko tādas
pazīstamas asociācijas kā "Axion Resist" un MWGFD e.V. .
Tās tika izveidotas ar mērķi aizsargāt bērnu labklājību, brīvību un tiesiskumu.
Šeit viņš runāja par tādām tēmām kā pedofilija, agrīna seksualizācija un bērnu tirdzniecība.
Man ir īpašs gods sveikt pieredzējušo kriminālistu Uve Krancu (Uwe Kranz) šeit, 22. AZK konferencē.
Tas ir mans gods.
Prieks, ka esi šeit.
Jā, jums ir pusgadsimtu ilga kriminālā pieredze cīņā pret seksuālu vardarbību pret bērniem.
Jūs bijāt šo izmeklēšanu priekšgalā kā policists, pat kā ministru padomnieks un kā
Tīringenes Kriminālizmeklēšanas departamenta vadītājs.
Citiem vārdiem sakot, jums tika ziņots par gadījumiem, un jūs tos izmeklējāt. Bet kas notika tālāk?
Problēma ir tā, ka vispirms ir jāiesniedz pierādījumi, lai process varētu nonākt arī prokuratūrā un tur to
pieņemtu, pārstrādātu kā apsūdzību un iesniegtu tiesā.
Un diemžēl šajā ceļā ir daudz, daudz neveiksmju.
Tas ir nepatīkami, ja no rīta kādu arestē un pēcpusdienā atkal satiek.
- Esmu to vizualizējis: Noķerts no rīta, atbrīvots pusdienlaikā.
Piemēram, mēs bieži sastopamies ar problēmu, ka policija ļoti bieži ierodas, kad tiek ziņots par
slepkavības noziegumu, un tad sāk izmeklēt slepkavību.
Un tad ceļā uz prokuratūru slepkavība kļūst par uzbrukumu, kas beidzas ar nāvi.
Tad jums var rasties pavisam cita juridiskā viela un pavisam citas problēmas.
Vai arī tad, kad, kā nesen notikušajā lietā, nākas saskarties ar izvarotājiem, kas pastrādājuši grupveida izvarošanu un pēc tam
laimīgi svilpojot iziet no tiesas, jo tiesnesis nevar simtprocentīgi izslēgt, ka
meitene tomēr varētu būt piedalījusies.
Tieši šeit viss sāk kļūt nedaudz apšaubāms.
Un ir ļoti daudz iespēju, kā pārtraukt tiesvedību vai pārveidot to par psihiatrisku hospitalizāciju utt.
Tātad biznesā kaut kur ir pārrāvums, un diemžēl tas ir šis gadījums.
Pret šiem upuriem jāizturas uzmanīgi un nopietni.
Jums ir visas tiesības, lai policija un tiesu sistēma pret jums izturētos pienācīgi.
Paldies par jūsu paziņojumu. Jūs runājat arī par tā saukto "pedokriminālo darbību" un par sakariem, kas esot
sasnieguši "augstās aprindas". Kādi ir jūsu novērojumi?
Jā, pieņemsim, ka: Savās PowerPoint prezentācijās es vienmēr izmantoju Dutru lietu.
Jūs, bez šaubām, zināt Dutroux lietu.
Beļģu pedofils, kurš cietumā nogalināja vienpadsmit bērnus un divus nomira badā.
Jo viņš neko neatklāja, kamēr bija cietumā, un tad bērni nomira badā. Tas bija briesmīgs gadījums.
Visa virkne liecinieku ir vai nu cietuši negadījumos, vai gājuši bojā apšaubāmos apstākļos, vai vēl citos gadījumos.
Un Dutroux lieta jau ir pierādījusi, ka bērnu ļaunprātīgas izmantošanas grupās bija iesaistīti visi sabiedrības slāņi.
Tā nonāca pašā politikas, kultūras, televīzijas un plašsaziņas līdzekļu virsotnē.
Process bija sinonīms tam, kas ir galvenā problēma.
Neatkarīgi no tā, vai tas ir vai nav Epšteins, tas ir tieši tas pats.
Arī Epšteinam ir sakari līdz pat augstākajām amatpersonām politikā, šovbiznesā, prokuratūrā - velns
zina, kas vēl - augsta ranga amatpersonas un politiķi.
Tāpat viņi rīkojās arī ar "Diddy" Šonu Kombsu, kurš arī ir labi pazīstams. Tagad viņš
ir "notverts" četrus gadus un divus mēnešus.
Faktiski tas ir nekaitīgs notiesājošs spriedums, jo visa organizētās noziedzības joma ir vienkārši izgriezta.
Viņi teica, ka mēs to pārtrauksim, tagad mēs viņu notiesāsim tikai tāpēc, ka vienreiz
ļaunprātīgi izmantojis savu draudzeni vai sievu.
Un tad viss process tika saīsināts līdz nelielai sadaļai.
Tāpēc daudzos gadījumos šādas procedūras ir sadrumstalotas, apzināti sadrumstalotas.
1995. gadā Anglijā tika veikts liels izmēģinājums. To arī padarīja iespējamu banka, politika,
plašsaziņas līdzekļi, lielie magnāti un citi.
Gadu gaitā šis process kļuva arvien mazāks un mazāks, un beigās no tā vairs nekas neatlika.
Galu galā tās bija nelielas tiesvedības - tās tiek sadalītas, tā sakot, juridiskos
kumosiņos, un pēc tam no tām nepaliek daudz satura.
Tas, protams, rada aizdomas, ka šeit tiek īstenota ietekme. To nevar noraidīt no rokas.
Vai jūs tad realizējāt šo principu - kā tas notika ar Epšteinu, Dutru, P. Didiju un tā tālāk - savā reģionā, šos principus?
Principi ir vienādi visur, neatkarīgi no valsts.
Jādomā, ka šāda seksuāla vardarbība pret maziem bērniem, meitenēm un pusaudžiem notiek visā Eiropā un pasaulē.
Piemēram, ja paskatāmies uz NCMEC - Amerikas centru ziņošanai par pazudušiem un vardarbībā cietušiem bērniem -, tad pirms
četriem vai pieciem gadiem tajā joprojām bija 50 000 gadījumu.
Šobrīd mums katru gadu tiek ziņots par 205 000 gadījumu.
Trakums!
Bet mēs esam maza gaisma.
Ja salīdzina NCMEC ziņojumus ar Āziju, Indiju, Pakistānu, tad mēs esam gandrīz miljonos.
Tas skaidri parāda, ka tā ir pasaules mēroga problēma, ne tikai Vācijas, ne tikai Beļģijas vai kāda cita problēma.
Esmu arī dzirdējusi, ka ir daudz oficiālu pētījumu par kultu ļaunprātīgu izmantošanu.
Vai varat dažos teikumos paskaidrot, ko oficiālā puse ir ierosinājusi?
Ir pietiekami daudz pētījumu. Ticiet man, šajā jomā ir pietiekami daudz pētījumu.
Es pats Eiropas Parlamentam uzrakstīju divus pētījumus 2020. un 2021. gadam, kuros apkopoju visu šo jautājumu.
Un es teicu: "Labi, ko mēs varētu darīt labāk? Ko mēs varam darīt vieglāk? Ar ko mēs varam sākt?"
- Un ir noticis tieši pretējais.
Ir izveidots vēl viens centrs - centrs cīņai pret seksuālu vardarbību pret bērniem. Zack.
Tagad mums ir centrs blakus Eiropolam un, un, un, un, un.
Mums visur ir komisāri, un mums visur ir pētījumi.
2011. gadā tika veikts brīnišķīgs pētījums par ES direktīvu ieviešanu seksuālās vardarbības pret bērniem apkarošanai.
Tas tika novērtēts 2016. gadā. Tas ir labs pētījums.
WeProtect veica vēl vienu pētījumu. (https://www.weprotect.org/)
Tas bija arī labs pētījums, kas būtu bijis jāatjaunina un jāīsteno.
Jums vienkārši vajadzēja no tā kaut ko izveidot!
Viņi veica pētījumu, tas bija rakstīts, to bija patīkami lasīt, jauki attēli, jauka grafika un tralala.
Taču īstenošana parasti ir problēma.
Trūkst ne tikai tumšo lauku pētījumu, bet arī politiskās gribas intensīvi risināt šos jautājumus.
Tiesību aktu tik daudz netrūkst, bet pētījumu noteikti netrūkst.
Nē, jums tas ir jādara! Jums tas ir jādara un jāgrib to darīt!
Jūs daudz runājat arī par agrīno seksuālo izglītību bērnudārzos un skolās. Ko jūs par to varat teikt?
Jā, agrīnā bērnu dzimumizglītība ir īpaša joma, kas mani patiešām šokēja, jo to izstrādāja PVO kopā
ar "Vācijas Federālo veselības izglītības centru".
Kopš šā gada 13. februāra (2025. gadā) tā nosaukums ir "Federālais sabiedrības veselības institūts".
Tai ir vēl lielākas tiesības, vēl lielākas iespējas un tā var paveikt vēl vairāk, jo īpaši klimata aizsardzības jomā.
Un šie abi kopā izstrādāja šīs vadlīnijas par to, kā "seksuāli izglītot" mazus bērnus.
Patiesībā tā pamatideja ir tāda, ka bērns - pēc tam, kad to var abortēt līdz pat piedzimšanai, tā ir viena puse,
- uzreiz pēc piedzimšanas tiek apzīmēts kā seksuāla būtne, kuru var arī izmantot jebkurā brīdī.
Un tas ir tik traki, ka jūs to pat nevarat iedomāties.
Sliktākais ir tas, ka šīs PVO BZgA vadlīnijas ir balstītas uz zinātniskiem atklājumiem.
Un tagad, lūdzu, apskatiet zinātniskos atklājumus un paskatieties, no kurienes tas nāk. Tas nāk no Kinsey.
Cilvēks, kurš 60. gados uzrakstīja bēdīgi slaveno Kinsey ziņojumu par vīriešu un sieviešu atbrīvošanu.
No tā brīža situācija sāka nepārtraukti pasliktināties.
Tolaik tika radīts termins "seksuālā visatļautība".
Vienaldzība pret bērniem un sekss ar bērniem ir iespējams un izplatīts, un tas ir atļauts.
Tika ieviesta fekāliju valoda. Un šī persona, Kinsey, veica virkni testu.
Es redzēju testu sēriju, kurā četrus gadus vecs bērns 24 stundas tika ļaunprātīgi izmantots, lai sasniegtu 27 orgasmus.
Jums tas ir jāiztēlojas. Viņš aprakstīja orgasmu ikreiz, kad bērns kliedza, kliedza, mocījās konvulsijās - 24 stundas
spīdzināja četrus gadus vecu bērnu, līdz radās kāda fiziska reakcija, un pēc tam šo fizisko reakciju definēja kā orgasmu.
Un tad tie, kas to darīja, kas ļaunprātīgi izturējās pret bērniem, daži no viņiem bija suteneri,
daži bija cietuma ieslodzītie, kas iznāca no cietuma.
Jums tas viss ir jāizpēta un jāizfiltrē.
Un tad jūs sev sakāt: "Sveiki, kas tas ir? Zinātniskās zināšanas?"
Tā ir nevainojama vardarbība pret bērniem, nevainojama seksuāla vardarbība pret bērniem pētniecības aizsegā.
Un tad viņam bija attiecīgi skolēni.
Nākamais bija Kinsijs Kentlers. Bija Kentlera ziņojums.
Tad vēl bija Sielerts. Un tad bija vēl viens, tagad jau nesenāks.
Viņi visi nāk no viena ideoloģiskā staba.
Par to ir jādomā. Kinsey ir sācis.
Tad viņi "iekaroja" universitātes, lietišķo zinātņu augstskolas un specializētos mācību centrus.
Un tagad šādu sociālo psihologu, kultūras psihologu un vēl kaut kā... Viņi cits pēc cita izaug un visur
aizņem sociālās palīdzības birojus un skolu pārvaldes, un turpina strādāt šīs apmācības garā.
Trakums!
Manuprāt, tas ir absolūti nesaprotami.
Un, ja paskatās, ko šīs vadlīnijas prasa - no nulles līdz četriem gadiem bērnam ir jāapgūst
seksuālā masturbācija. No nulles līdz četriem gadiem!
Es, protams, jautāju sev, kurš pedagogs to dara un kā viņš to dara?
Un Švēbišhallē pavisam nesen 17 dienas aprūpes centros tika izveidotas personīgās ķermeņa izpētes stacijas.
Vecāki bija pilnīgi pārsteigti!
Viņi par to neko nezināja. Viņi arī netika informēti.
Tātad, ja tā ir agrīnā bērnu seksuālā audzināšana, tad būtībā tas nav nekas cits kā ģimenes iznīcināšana.
Tā ir ģimenes iznīcināšana.
Valsts kodols, valsts olšūna ir veselīgas ģimenes attiecības.
Ir tēvs, ir māte, ir bērns, un viss.
Ir divi dzimumi, divreiz basta. Es jau esmu labējais ekstrēmists.
Es to zinu. Ir kaut kas vēl skaistāks, ir tas, ko reiz teica Monika Gruber:
"Un, ja mums ir vecāks1 un vecāks2, tad mums drīz būs vecvecmammas un vectēva liemenis1 un vecvecmammas liemenis2.
Vai tas varbūt arī ir gaidāms?" Tas, protams, ir joks, bet fakts ir tāds, ka tas visu šo lietu padara necilvēcīgu.
Jā, tieši tā.
Tas vairs nav humāns līmenis un vairs nav cieņpilns - īpaši bērnam.
Arī bērnam ir cieņa. Jums ir jāaizsargā arī viņu tiesības.
Un pret bērniem patiešām būtu jāizturas kā pret juridiskiem subjektiem, nevis kā pret
kaut ko, ko var vienkārši uzvilkt un noņemt.
Jā! Paldies par komentāriem.
Tātad visā biznesā bija viena pozitīva pieeja.
Tā bija Bīlefeldes Universitāte.
Viņa veica apjomīgu pētījumu par šo Kinsey, Kentler un Co. un atklāja, ka tā bija bērnu
ļaunprātīga izmantošana, seksuāla izmantošana.
Tā bija ļoti krimināla organizācija, kas tagad ir izplatījusies visā mācību centrā, kur tika apmācīti
sociālie psihologi, psihologi, direktori un tamlīdzīgi.
Un tas . Tas kļūst arvien biežāk un biežāk.
Tāpēc nav pārsteidzoši lasīt šodienas vecāku žurnālos: Tas ir pavisam normāli, ja pret bērniem izturas un
viņus audzina tā, ka no sešu līdz deviņu gadu vecumam viņiem ir jābūt seksuālam kontaktam.
Un fiziski apskāvuši viens otru un slepeni ierīkojuši visur mazus, mājīgus stūrīšus, kur bērni var atkāpties.
Tā ir kārtējā spēle, kas spēlē uzbrucējiem.
[Jā... Atvainojiet, man nav nekādu labu ziņu.
Tā ir tikai negatīva pieredze, kas man ir bijusi.
Lielāko daļu savas dzīves esmu pavadījusi, cīnoties par to, lai seksuālā vardarbība pret
bērniem kļūtu par krimināli sodāmu nodarījumu.
Un tas beidzot, beidzot, beidzot ir ieviests Vācijā 2021. gadā pēc gadiem ilgas cīņas, lai padarītu to par kriminālpārkāpumu.
Tas ilga no 2021. līdz 2024. gadam, bet tad nāca Bušmana kungs - tā toreiz sauca liberālo tieslietu ministru - un to atcēla.
Tagad tas atkal ir pārkāpums.
Tātad arī tas nav liels ieguvums.
Tāpēc visi formulējumi, ko Tieslietu ministrija izmanto, lai paskaidrotu, kāpēc šis
nodarījums ir atcelts, manuprāt, ir apsūdzība.
Jā, tas tiešām ir apsūdzība.
Liels paldies par jūsu uzticību bērniem un, pats galvenais, par šo pārkāpumu publiskošanu.
Tas ir ļoti svarīgi.
Tam ir jānotiek.
Paldies, ka veltījāt laiku, lai gan šobrīd esat ceļojumā.
Jūsu apgalvojumi patiešām ir palīdzējuši mums gūt skaidrāku priekšstatu par šo problēmu.
Novēlam jums visu to labāko turpmākajā darbā, arī pensijā.
Jūs joprojām esat uz viļņa!
Paldies par lielisko izglītojošo darbu. Mēs jūs mīlam!
Paldies.