.
Ezt követően rendezvényszervezőként, szoftvertervezőként, webkiadóként és matematikai művészként dolgozott.
Londonban önkéntesként "McKenzie Friend"-ként dolgozott, ami a laikus jogi tanácsadónak felel meg.
Eközben kapcsolatba került a rituális visszaélések és a gyámság áldozataival, akiknek az
igazságszolgáltatási rendszer nem segített, hanem ártott.
Sabine McNeill elkezdte közzétenni ezeket az eseteket az interneten.
Kampányt folytatott azokért a gyermekekért, akiket az állam elvett a szüleiktől, és még az
Európai Parlamentben is felvetette ezt a kérdést.
"Ezért vagyunk ma itt. Azért vagyunk itt, hogy segítséget kérjünk.
Vannak gyerekek, akik sikoltoznak, hogy meghallgassák őket. Ha ti nem halljátok meg ezeket a
gyerekeket sikoltozni, akkor ki fogja meghallani?"
Összesen mintegy 50 gyermekelszállítással kapcsolatos ügyet kísért végig.
A legismertebb a "Hampstead-ügy" volt, amelyben videókat tett közzé a gyerekek, Alisa és Gabriel vallomásaival.
Ebben a gyerekek azt vallották, hogy apjuk egy sátánista szektát szervezett, amely
rendszeresen bántalmazta és megölte a gyerekeket.
Azt is leírták, hogy apjuk hogyan vezette a kezüket a csecsemők meggyilkolásában.
"Apánk felhoz engem és minket, mert mi nem tudunk.
Nem vagyunk elég erősek ahhoz, hogy levágjuk egy csecsemő fejét.
Csak fognia kell a kést, és a kezét a kezünkre tenni, és segíteni nekünk levágni egy baba fejét, mert tanul.
Ő tanít engem és Gabrielt."
E kijelentések ellenére az igazságszolgáltatás nem ítélte el az apát, hanem a bíróság elvette a gyermekeket az
anyától, és az apának adta a kizárólagos felügyeleti jogot.
Később ugyanez a bíró a Hollie Greig skóciai bántalmazási ügyében biztosította, hogy a bántalmazással vádolt apát ne ítéljék el.
Azonban nemcsak a bíró, hanem az elkövetők tekintetében is voltak átfedések a hampstead-i üggyel.
Sabine a hampsteadi ítélet után is aktív maradt, több tízezer aláírást gyűjtött petíciókhoz és dokumentálta a bizonyítékokat.
Az anya által összeállított 175 elkövető listáját is rendelkezésre bocsátotta.
Ez szorult helyzetbe hozta az elkövetőket, akik végül büntetőfeljelentést tettek ellenük.
Ezt követően 73 éves korában hosszú, kilencéves börtönbüntetésre ítélték, majd négy évvel később Németországba deportálták.
Számos weboldalukat bezárták.
A börtönben elszenvedett zaklatások ellenére Sabine nem adta fel:
Továbbra is támogatja kampánytársait a gyermekbántalmazás és a gyermekkereskedelem elleni küzdelemben.
Hello, hello Sabine. Megölellek!
[Igen, mekkora megtiszteltetés, hogy ma Ön beszél a 22. AZK-n!
Számos sátánista-rituális visszaélés áldozatát kísérte el, és néhányukat filmjeimhez is beajánlotta.
Találkozott olyan börtönben lévő anyákkal, akiktől elvették a gyermekeiket.
Te harcoltál ezekért az anyákért, és még mindig oroszlánként harcolsz ezekért az anyákért és gyermekekért.
Kérem, meséljen röviden a tapasztalatairól!
Igen, nehéz, mert nem tudom, hol kezdjem.
Az első áldozatoknak, akikkel találkoztam, semmi közük nem volt a gyerekekhez.
Voltak férfiak a Lordok Házában , ahol rendezvényeket szerveztem.
Először a bankok és a bíróságok áldozatai következtek.
Aztán általában jöttek a nők, és aztán jöttek ezek a gyerekek, akik a legrosszabbat jelentették.
Pedig korábban minden olyan rossz volt.
Soha nem felejtem el, hogy egy román szociális munkás azt állította, hogy egy ötgyermekes portugál család nem felel
meg a követelményeknek, amit ő - mondjuk úgy - mentegetőzött.
És ez annyira szánalmas, annyira idióta és annyira képmutató volt.
Egyszerűen nem lehet úgy nézni, hogy ne csinálj valamit.
Ha el kellene mesélnem a tapasztalataimat, talán a legrosszabb az volt, amikor egy olyan nővel beszélgettem, aki a
kisbabájával együtt tartotta az úgynevezett "búcsútalálkozót".
Aztán volt egy úgynevezett utolsó találkozója, mielőtt elvették tőle.
Ez így leírhatatlanul képmutató.
És ez egy színjáték, ez groteszk.
Igen, azt sem tudom, milyen szavakat használjak.
Szóval nehéz megmondani, mi a legrosszabb.
Hogyan kellene kategorizálnunk a bűnözést? A gyermekek száma szerint?
A gyermekekkel szembeni kegyetlenség vagy a szülőkkel szembeni kegyetlenség?
A börtönbüntetés abszolút kegyetlen tapasztalatában, ahol az úgynevezett tisztek csak azért élnek vissza a hatalmukkal,
mert lehetőségük van rá, és bármit megtesznek, csak azt nem, amit kellene, amit prédikálnak és amit elvileg követelnek.
Annyira rossz, hogy csak mentálisan tudod értelmezni, mentegetni és magyarázni az egészet.
Meséltél nekem egy másik anyáról, akitől négy gyermekét elvették, az ötödiket pedig a börtönből.
Nos, én láttam őt, amikor terhes volt a börtönben.
Amikor kiengedték, írt nekem - mert van ez az "Email-a-Prisoner" szolgáltatás -, hogy a babát is elvették tőle.
Az ötödik is? Igen. Tojás, tojás, tojás.
A hampstead-i esetig a legrosszabb eset egy hétgyermekes nigériai család volt.
Az összes gyermeket elvitték.
Ezekkel az idióta eljárásokkal az úgynevezett családi bíróságokon, amelyeket titokban tartanak.
Tehát a sajtó nem mehet be oda. És ez már évtizedek óta így van.
A hetedik pedig a börtönben született.
Kapcsolatba kerültem azzal az amerikai anyával is, aki a szomszédos cellában volt, és akinek a gyermeke Londonban maradt.
És miután exportálták, minden segítségem ellenére.
Az amerikai nő pontosan azt tapasztalta, amit a nigériai nő.
És ahogy a szociális munkás mondta: "Igen, soha többé nem fogod látni őt".
És a "nagy dolog" az volt, hogy a család legidősebb lányát a nevelőcsalád fia bántalmazta.
A következő lány elmondta az anyjának, hogy mindig sötét esti rendezvényekre jár, ahol csak férfiak vannak.
A kisfiú pedig megkérdezte az anyjától, hogy mi az a pedofília.
[És mi történt, amikor börtönben voltál?
Nos, amikor börtönben voltam, közzétettem a petíciót.
Aztán 16 000 aláírásom volt, és még több.
És több mint 100 000-en nézték meg a gyerekeknek készített weboldalamat is.
A legrosszabb esetekre egyedi weboldalakat építettem.
Így viszonylag jól ismert voltam.
Ez pedig a táska az összes kártyával, amit kaptam, és amivel a cellám falát díszítettem.
Soha nem sikerült nyakláncot készítenem belőle.
De természetesen nem akartam kidobni őket.
Ó, Sabine, örülünk, hogy megkaptad ezt a bátorítást, és továbbra is kapni fogod.
Teljesen megdöbbentett, hogy élőben láttam, hogyan vesznek el egy ilyen babát.
Hadd mutassam meg röviden.
"Tehát, most pontosan egy lehetőséged van.
Át kell adnod őt a mentősöknek, és aztán mehetsz tovább a vidám utadra a barátaiddal és a családoddal, akik odakint vannak.
Vagy elveszem tőled, és börtönbe kerülsz.
Meg kell hoznia ezt a döntést. Most kell meghoznod."
[Nem fogom elengedni."
[Oké. Oké.
Kérlek, engedd el, hogy ne essen baja, jó? Gyere ide egy percre. Oké."
["Elengedtem. Elengedtem!"
[Nem, börtönbe megy."
[Csak azt akartam mondani, hogy nem tudtam megtenni, de hagytam neki."
["Tegye a kezét a háta mögé."
["Bezárták a mentőautó ajtaját. Ez volt az utolsó dolog, amit láttam."
["Elrabolják az unokámat."
["Nem, szállj be a kocsiba. Szállj be a kocsiba. Minden rendben."
["El akarok búcsúzni." ["Semmi baj. A kocsiban.
["El akarok búcsúzni." ["Csak rontasz a helyzeten."
"Minden egyes gyermek körülbelül egymillió dollárt ér az államnak."
Ő tehát a baba nagyapja.
Ez annyira gonosz és annyira rossz.
Úgy értem, "csak a munkájukat végzik", nem igaz?
Ugyanaz, mint a nácik alatt, ahogyan ezt meg tudja magyarázni.
Csak parancsokat hajtanak végre, és annyira robotszerűvé váltak.
Nincsenek saját érzelmeik.
Már nem tudják, mi a helyes.
Igen. Ez felülről jön. Ezt az egész gyerekkereskedelmet támogatják.
Ezt is meg tudod erősíteni?
[Igen, igen, fentről, bármilyen szinten.
A szociális munkások a rendőrség nélkül nem tudják ezt megtenni.
A rendőrség nem tudja ezt megtenni a bíróságok nélkül.
Igen. Te egy szemtanú vagy, aki első kézből tapasztalta az egészet.
Így is mondhatjuk.
Igen, nagyon szépen köszönjük az anyák és gyermekek iránti elkötelezettségüket.
Létrehoztunk egy platformot, a Vetopediát, ahol ezek az anyák is regisztrálhatják és rögzíthetik gyermekelhelyezési ügyeiket.
Hogy egyre jobban és jobban megértsük a mögötte álló rendszert.
Természetesen örömmel vennénk, ha terjesztenéd a hírt, és népszerűsítenéd a hálózatodban, kedves Sabine.
[Igen, hihetetlen, amit csinálsz. Ez nagyon, nagyon nagyszerű. Köszönöm, hogy meghallgattál.
Igen, nagyon-nagyon köszönöm az elkötelezettségüket ezeknek az anyáknak és gyermekeknek! Ez igazán nagyszerű.
Ezt mindenképpen közölni fogjuk, kedves Sabine McNiell. És szeretünk téged.
Köszönöm. Én is köszönöm. Hihetetlenül tisztelem mindazt, amit tettél és teszel. És csodálom.
Igen. Te is ott vagy velünk. Annyira bátran és bátran viselkedsz. Ez hihetetlen.
Szeretne még valamit mondani az AZK közönségének? Bármi mást?
Nos, az AZK a cenzúráról szól.
És csak remélem, hogy ami velem történt az összes munkámmal, amit az internetre tettem, az nem történik meg senki mással.
Annyi kárt okozott nekem és az áldozatoknak.
A cenzúrát egyszerűen digitális szintre helyezték át.
És nagyon, nagyon, nagyon rossz, ami történik.
Csak általában ezt nem lehet elképzelni.
Nem akarsz megismerkedni a negatív érzésekkel és tapasztalatokkal.
Igen, igaz, az összes honlapotok egyszerűen az internetről vették le.
Az áldozatokért végzett összes munkádat megsemmisítették és törölték. Ez nagyon rossz. Sajnos, igen.
[De ez most napvilágra kerül, ez most kiderül, kedves Sabine.
És az egész AZK gondoskodik erről. Igen?
Igen!