Sandra Rasch a rituális erőszak túlélője Németországból.
Ő és nővére, Antje sátánista családban nőttek fel.
Gyermekként eladták őket pedofiloknak, és súlyosan bántalmazták őket.
Szandrának és nővérének számos sátáni rituálén kellett részt vennie.
Áldozatokra és kannibalizmusra került sor.
A két nővért módszeresen elválasztották egymástól, ezért megszakították a kapcsolatot.
Liz Wieskerstrauch "Höllenleben" című filmjében, amely Guido Grandt kutatásain alapul, Sandra és Antje
részletesen szemtanúi ugyanannak a rituálénak, egymástól elkülönítve és egyeztetés nélkül.
Ezt megelőzően tíz éven át nem voltak kapcsolatban egymással.
Az élmény, amelyet részletesen elmesélnek, Antje rituális szüléséről szól, amelynek során a gyermeket később megölték.
A "Höllenleben - Der Kampf der Opfer: Ritueller Missbrauch in Deutschland" című filmet 2003-ban sugározta az ARD.
Ebben az áldozatok rituális sátáni bántalmazásról számolnak be.
Megnevezik a rituális visszaélések helyszíneit és elkövetőit.
A filmet azonban nem követte médiafelháborodás, és a rendőrség néhány év után lezárta a nyomozást.
Senkit sem vontak felelősségre ezekért a szörnyű tettekért, nemhogy elítéltek volna.
Nyilvánvaló, hogy ezeknek a szörnyű bűncselekményeknek a kivizsgálását és jogi feldolgozását nem akarták.
A filmet azóta törölték az ARD médiatárából, és csak a privát fiókokban található meg.
A közszolgálati média elhatárolódott a sátánista-rituális visszaélések tisztázásától, vagy akár
nevetségessé is tette az áldozatokat, mint például Böhmermann a ZDF-től vagy Rehmann az SRF-től.
Sandra Rasch jelenleg olyan emberek terápiás támogatására specializálódott, akik rituális visszaélést vagy más súlyos
traumatizációt, például pedoszexualitást, kényszerprostitúciót, agykontrollt,
bántalmazást, nemi erőszakot és elhanyagolást éltek át.
A raschheilen.de weboldalon az érintettek regisztrálhatnak, hogy feldolgozzák traumatikus
élményeiket és felszabadítsák belső fényüket.
Tapasztalatairól könyvet írt: "Mielőtt feladod: A trauma, a rituális visszaélés és az agykontroll leküzdése".
Már látom itt Sandrát, hallasz minket? [Csodálatos. Igen, helló kedves Sandra.
Megtiszteltetés számunkra, hogy ma itt lehet a 22. AZK-n!
Igen, helló Lois. Megtiszteltetés, hogy veled lehetek. Nagyon-nagyon köszönöm, hogy meghívtál erre az eseményre.
Köszönöm szépen. Igen, a húga, Antje nagyon is a középpontban volt a "Höllenleben" című filmben.
De ti is ebbe a sátáni vonalba születtetek.
Mit tapasztaltál? Mit tudsz nekünk mondani a sátánizmusról ebben az összefüggésben?
Nos, ez a film tulajdonképpen azt tükrözi, hogy milyen volt a gyerekkori kapcsolatunk.
De azt szeretném tisztázni, hogy milyen az élet egy ilyen sátáni szektában, mert rájöttem, hogy
nagyon-nagyon sok embernek fogalma sincs arról, hogy milyen ez.
És ez tényleg így van. Két szinten élsz. Az egyik a bántalmazás szintje, a másik pedig - ezek a jelentett
gyerekek ugyanúgy a mindennapok szintjén élnek, mint én.
És a mindennapi életben is: mindig félsz. Ez egy állandó, állandó "vigyázzállás", mert mindig figyelned
kell arra, hogy mit gondolsz, mit érzel és mit mondasz.
Megfigyelik a kinézetet, és azt is tesztelik, hogy a megfelelő viselkedést tanúsítod-e.
Ők irányítják a barátságokat, a kapcsolatokat, azt, hogy hogyan vagy az iskolában, kivel vagy együtt az iskolában.
Egyszerűen mindent irányítanak, igen, gyakorlatilag minden lélegzetvételt.
És ha eltérsz, például, ha van egy barátságod, és túl közel kerül, akkor szétválnak.
Egyáltalán nincs menekvés. Az elmében vannak, megfigyelik a gondolatokat, a tekinteteket, az
érzéseket, az egész lényt, és mindent megkapnak.
És ami fontos, a gyerekek ennek a szektának az abszolút tulajdonát képezik. Mintha rajzolnák őket.
És mit tapasztaltál ott a szektában, gyakorlati szempontból?
A tapasztalataim - ez szinte az első alkalom, hogy tényleg magamról beszélek, mert korábban
mindig csak a gyógyulásról akartam beszélni.
De azt hiszem, most már meg tudom csinálni. Szóval, minden este elvittek, és gyógyszereket adtak.
Pontosan. Zsákok voltak a fejem felett, oda vittek.
Korán kaptam hormonokat. Tehát nem volt normális pubertásom, hanem hormonokat kaptam, és szándékosan teherbe estem.
Különböző szakaszokban vették ki őket belőlem. Tudom, hogy egyet elég messzire vittem, ami életképes lett volna.
Aztán az egyiket kivették belőlem, és - még mindig vérzett - a szemem előtt hámozták le ennek a gyereknek a bőrét.
Sok-sok évembe telt, mire valahogy rájöttem, hogyan tudok ezzel együtt élni.
Aztán ott van ezeknek a védett és nem védett gyerekeknek a kérdése.
Az emberek mindig azt kérdezik: "Honnan jön az a sok gyerek?"
De pontosan ezeken a célzott és tudatos terhességeken keresztül.
És rendkívül sok gyermek - és valóban több százezerről van szó - él ólakban, ketrecekben, alagutakban, és valahol gondozzák őket.
Néha gyerekekre kellett vigyáznom, hogy valahogy életben maradjanak, és addig bántalmazták, elvették és
kihasználták őket, amíg valahogy semmi más nem működött.
Aztán vagy feláldozzák őket, és a szerveket eladják, vagy - nem tudom, mit csinálnak. Szóval tényleg mindent felhasználnak.
És az adrenokróm termelése ebben a rendkívül traumatizált állapotban - más szóval a vérvétel - ez az
adrenokróm-termelés és ez a folyamatos magas szintű traumatizáció, ez megastressz. A szervezet nem bírja tovább.
Egy másik dolog, ami velem történt: a gyerekeket is beavatják .
Egyszer egy sírba fektettek, és elkezdték kiásni.
Tehát egy gyermek fekszik a sírban, a többieknek pedig annyira engedelmeskedniük kell a szektának, hogy élve
eltemetnek egy másik gyermeket. Igen, ez egyfajta beavatás. .
És egyszer én voltam az, aki a sírban feküdt, és elég korán kihozták, hogy túléljem.
Amikor idősebb lettem, és már nem voltam alkalmas a gyermekszexre, prostituált lettem.
Arra tanítottak, hogy táncoljak férfiak előtt, akik aztán engem választottak.
És kondicionáláshoz kaptam egy teljes testet átölelő ruhát, aminek a belsejében tűk voltak.
És ha nem voltam eléggé hajlandó, rám adták a ruhát.
Elképzelheted tehát, hogy minden mozdulat nagyon kegyetlen.
Egy másik pont az, hogy nagyon, nagyon, nagyon sok gyermek áldozat van, hogy a gyermekek is elkövetőkké
váljanak. Van egy pszichológiai kondicionálás, hogy a gyerekeknek kell kiválasztaniuk, hogy ki hal meg.
Döntést kell hozniuk, mindig az az érzésük, hogy rosszul döntenek, hogy mindig ők a hibásak, és valahogy mindig
rosszul csinálják, de soha senkit nem tudnak megmenteni.
Amikor kicsi voltam - úgy öt-hat éves lehettem -, engem is tettessé tettek, és fel kellett vágnom egy még meleg testet.
A kezem vezette, hogy eltávolítsam a szívet. Ugyanezt teszik szinte mindenkivel, aki ott van.
Igen, ezt újra és újra hallottam!
Igen, pontosan. És ami szintén egy nagyon fontos rítus: a kisgyerekekkel - hároméves
korukban - tényleg sátáni esküvőt tartanak.
Igen, én is tapasztaltam már, hogy tényleg fekete menyasszonyi ruhába öltözöl, fátyollal, és
megházasodsz - és aztán persze tömegorgia lesz. Hmm.
[Igen, pontosan. Egyszer Belgiumba vittek, és olyan volt, mint a Dutroux-ügyben, ahol a gyerekek sötét szobákban várakoznak -
ablakok nélkül, sötétben, teljesen lepusztult állapotban -, amíg el nem veszik és birtokba nem veszik, ki nem használják őket.
És ez nagyon brutális volt. Emlékszem, hogy egyszer felnőttként Belgiumon keresztül kellett vezetnem.
Azt mondtam: "Csak autópályán és ahol lámpát látok".
Soha nem lett volna szabad lemennünk oda, mert Belgium tényleg rendkívül kegyetlen volt, és ez
tényleg egészen a királyi, magas rangúakig tart.
Tehát mindig a csúcsra kerül. Van egy hierarchia és sok szint.
És ez a tömeges visszaélés csak az alsó szint, de bizonyos dolgok a csúcsról is jönnek, és a csúcsról
irányítják őket, mert ez egyszerűen gazdasági tényező számukra.
Te is láttad, hogy ott vannak a felsőbbek?
Igen.
Rendben.
A lélekről van szó.
Aki ezt teszi, annak nincs lelke, vagy fekete a lelke.
Ezek gyakran csak a tudatosság, és csak a lelket akarják megszállni, átváltoztatni vagy
megölni. Durva, igen. Mert ez a föld fénye.
Igen, nagyon szépen köszönöm a nyitottságodat, Sandra, hogy beszélsz róla és megosztod velünk.
Nem könnyű, ahogy azt más áldozatoktól is tudjuk.
Nagy lépés számukra, hogy beszéljenek ezekről a szörnyű tapasztalatokról. Ez szörnyű.
Köszönjük, hogy ezt megosztottad velünk - először itt a 22. AZK-n - olyan részletekkel, amelyeket a
világ még nem ismer. Engem ez minden alkalommal felráz.
Ez a sátáni ideológia egyszerűen mélységesen gonosz, amint azt most ismét elmagyarázta.
De azt is mondhatjuk, hogy a sátánista-rituális visszaélésekkel kapcsolatos tudatosság növekszik a lakosság körében,
és hogy ezek az atrocitások egyre nagyobb nyilvánosságot kapnak, mert egyre több ilyen eset kerül napvilágra.
Most azonban van egy úgynevezett "szószólója" a rituális erőszak áldozatainak, mégpedig Ellen Engel ügyvédnő.
A nyilvánosság előtt hangos hangon szólal meg.
Azt mondja azonban, hogy nem szabad mindent elhinni, amit az áldozatok mondanak, különösen, ha gyermekgyilkosságról van szó.
Soha nem talált eltűnt gyermekekről szóló jelentéseket azokon a helyeken, ahol az áldozatok tanúvallomást tettek.
Vagy hogy az újságban nem volt semmi hír a gyerekek eltűnéséről, tehát nem lehetett.
Áldozatvédőként az áldozatokat megbízhatatlannak állítja be. Mit mond erre?
Hihetetlen, mert több százezer gyerek van, akikről egyszerűen nem számolnak be a felszínen - akikről senki sem tud semmit, akik
tényleg titokban élnek, akik bántalmazva élnek, akik soha nem látják meg a napvilágot - akiket alig tartanak életben, és akiket
halálra kínoznak... - nem akarom kimondani - és megkínoznak.
És ezt senki sem veszi észre. Ez egészen a legfelsőbb vezetésig tart, és nekik vannak a legjobb eltussolási mechanizmusaik.
Akkoriban volt egy Soko . Azt, amelyik hitt nekünk, azonnal visszavonták.
Egyikük folyton nevetett, amikor kihallgattak. Szándékosan eltusolták. Sokan beszélnek a wewelsburgi kastélyról. Igen, én
is jártam ott. De azt mondják, hogy nem találtak ott semmit.
Ott vannak a helyszínelők, és ha ott van egy rendőr, aki azt mondja: "Nem találtunk semmit" - akkor ennyi.
A lényeg az, hogy a gyermekek a legnagyobb árucikkek.
Ami a szerveket illeti - a magzatokat krémekhez, kozmetikumokhoz, mindenféle dologhoz használják.
A szexturizmus a legnagyobb probléma. Igen, emberkereskedelmet folytatnak velük és eladják őket, és ez az egész tényleg a
radar alatt zajlik, ez egy külön szervezet a közrend keretében.
Hűha, igen, köszönöm a magyarázatot.
A rituális erőszak témájában négy dokumentumfilmben összesen 1024 túlélő esetét ismertettem.
És ugyanazok a jelentések érkeznek különböző országokból újra és újra és újra.
Különböző nyelveket beszélő áldozatoktól.
Ami azonban minden jelentésben a legkövetkezetesebb, az mindig az a kijelentés, hogy magas rangú,
egymással jól összekapcsolt emberek érintettek.
Ellen Engel is ellentmond ezeknek az állításoknak, mert azt mondja, hogy egyetlen bűncselekmény sem lehet
olyan tökéletes, hogy ne kerüljön a nyilvánosság elé.
Mit mondasz szemtanúként? Látott magas rangú embereket is?
Igen, Belgiumban. Láttam, hogy egészen a csúcsig megy.
És van néhány ügyfelem, aki szintén látott magas rangú embereket.
A lényeg az, hogy ez a hálózat - vannak orvosok, szülésznők, ügyvédek, rendőrök, bírák, politikusok, köztisztviselők, minden
ott van - olyan kifinomult infrastruktúrával rendelkezik, amely úgy működik, mint egy második
hálózat a mi normális infrastruktúránk alatt.
És ezt senki sem tudja. Annyira egységesek, annyira eltitkolják, hogy egy "normális ember" észre sem veszi.
Ellen Engel tehát nem ott keresgél. Naivitás azt hinni, hogy ezt bárki is látta volna.
Az ifjúságvédelmi hivatalok pedofilokat irányítanak. Akkoriban a nővérem elment az ifjúságvédelmi
hivatalba, és elmondta nekik, mi történt. Nem történt semmi.
A hallgatásnak ez a köpenye, amelyet minden áldozat kap. Ez mélyen be van programozva, ez a legmélyebb túlélési mechanizmus.
De az egész társadalom az elfojtásra, az elkerülésre van programozva.
Ha egy mentálisan beteg ember elmegy egy klinikára, nem dolgozzák fel, hanem azt mondják: "Ó, ne
nézz olyan mélyre, akkor megint rosszabbul leszel".
Az elkerülés mindenütt elterjedt.
Tehát egyértelmű, hogy nem akarnak ránézni, hogy azt mondják: "Ó, nem, csak képzelődöm, ez nem igaz, minden nagyszerű".
Ez egy társadalmilag programozott mechanizmussá vált, és az utóbbi években a koronavírus miatt különösen erőssé vált.
Sok-sok éven keresztül tesztelték ezt a szekták gyermekein, és most a társadalomban is bevezetik.
Igen.
Ez volt az alapja annak, ami most itt folyik, mindenhol.
És most már tudják, hogyan kell csinálni. A média a tömeghipnózis.
Igen, és hogy mi történik ott, az egy teljesen más kérdés.
[Igen, köszönöm szépen ezt a magyarázatot, kedves Sandra.
Örömmel.
[Sok, sok erőt és áldást kívánok nektek az áldozatokkal végzett terápiás munkátokhoz.
Igen, köszönöm.
Szia Sandra, szia, köszönöm!
Most szeretnénk Chantal Frei-re váltani.
Sokat beszélt ezekről a magas szintű összefonódásokról is.
Rituális erőszak túlélője is. Én azt mondanám: "Vágd le!"
Chantal Frei svájci nő, a rituális erőszak túlélője.
Nagyon szeretné felhívni a figyelmet a sátáni rituális erőszakra, hogy a nyilvánosság is halljon erről a
kérdésről, és gyermekeinket meg lehessen védeni tőle.
Chantalt kisgyermekként elrabolták, és egy kegyetlen sátáni szekta karmai közé került.
Ott a rituálék részeként naponta tapasztalt fizikai, pszichológiai és szexuális rituális
erőszakot. A szekta apja gyakorló sátánista volt.
A kultuszban gyermekáldozatokra került sor a Sátán tiszteletére.
Különböző csoportok már kiskorától kezdve szexuális rabszolgaként bántalmazták.
Alig hatéves korában a sátánisták úgy döntöttek, hogy "Sötétség Anyjává" képzik ki .
Ez azt jelentette, hogy a szekta többi gyermekére kellett vigyáznia, és fel kellett
készítenie őket a további bántalmazásra.
Számtalan kegyetlen rituálén és áldozaton kellett részt vennie.
Sokáig nem volt tudatában élete sötét oldalának, mivel a kínzások következtében személyiséghasadásban szenvedett.
30 éves korában mentális és fizikai összeomlást szenvedett.
Aztán lassan visszatértek a szörnyű élmények emlékei.
Évek után végül sikerült elhagynia a szektát, és elkezdett beszélni az élményeiről.
Ma Chantal interjúkat ad és nyilvánosságra hozza történetét.
Számos olyan elkövetőt nevez meg, akik jelen voltak vagy aktívan részt vettek a szertartásokon.
Elmondása szerint számos híresség közéjük tartozik, mint például II. Erzsébet királynő, Felipe spanyol
király, Gérard Depardieu, Tom Cruise és Bill Clinton.
Két könyvet írt tapasztalatairól "Beszélek!" és "Kérdezem" címmel.
2023-ban elindította az "50 hang a rituális visszaélésekről" projektet.
Az 50voices.org weboldalon 50 túlélő írja le a sátáni rituális erőszakkal kapcsolatos személyes tapasztalatait.
Igen, azt hiszem, megvan a kapcsolat. Üdvözlöm, kedves Chantal, örülünk, hogy ma velünk van.
Üdvözlöm, kedves Lois, köszönöm szépen a meghívást. Nagy megtiszteltetés számomra, hogy
ma itt lehetek veled és beszélhetek erről.
Csodálatos, köszönöm.
Kedves Chantal, amikor az emberek azt hallják, hogy "az emlékek" csak fokozatosan térnek vissza az ilyen
szörnyű élményekhez, általában azonnal kikapcsolnak:
"Az nem lehet! Ilyen szörnyű dolgok, ezt te is tudod, ha megtörténik."
Mit mondasz ezeknek az embereknek?
Igen, ezt valóban gyakran hallom. De azt kell mondanom, hogy ez egyszerűen tévedés.
Mert "elfelejted" az igazán rossz eseményeket. - Tehát úgymond "elfelejted" őket a mindennapi életben.
Miért van ez így?
Ezért szeretnék elmondani nektek valamit, amit már mindannyian átéltünk vagy hallottunk.
Tegyük fel, hogy valaki nagyon súlyos autóbalesetet szenved.
Rendszerint - nem mindig, de általában - abban a pillanatban, amikor ez a baleset történik, a személy disszociálja
ezt az eseményt - ezt a helyzetet -, mert ez olyan rendkívül rossz, és abban a pillanatban nem lehet integrálni.
Mit jelent a "disszociált" kifejezés?
Kérem?
Mit jelent a "disszociált" kifejezés?
Ez tehát azt jelenti, hogy az esemény, ami történik, rajtatok kívül történik.
Tehát nem tudod integrálni magad, nem tudod feldolgozni a pillanatban. Nem érted, hogy mi történik, de mégis megtörténik.
Ezért nevezik ezt a folyamatot "disszociációnak".
És ez valójában egy természetes folyamat, sőt, azt mondanám, hogy ez egy túlélési stratégia, amely
belénk, emberekbe, minden emberbe belénk ivódott.
És akkor nem csak úgy eltűnik, hanem az úgynevezett álomemlékezetbe kerül. És az álomemlékezet akkor alakul
ki, amikor nagyon, nagyon rossz, drámai dolgok történnek.
És csak jóval később - általában, néha napok, hónapok, vagy az én esetemben évek múlva -, amikor ténylegesen felszínre kerül,
vagyis amikor a körülötte kialakult amnézia - vagyis az emlékezetvesztés -, amikor lassan újra összeomlik, és az
emlékek lassan visszatérnek, akkor kerül vissza az emlékezetbe.
És akkor megvan a képességed vagy a helyed, hogy lassan dolgozz rajta.
És aztán újra eszedbe jut, még évek múlva is.
És akkor a részletek és minden hirtelen visszatérnek, emlékszik mindenre?
Igen, feljön. Szóval úgy kell elképzelni, mint egy kosarat, és az összes rossz emléket, drámai élményt csak úgy beledobjuk.
Mert a rituális erőszak esetében - és erről van szó - nagyon sok drámai élmény van, és mindez csak úgy egy nagy kosárba kerül.
És tudod, ez olyan, mint bármelyik szennyes, előjön egy emlék, aztán egy másik, és az elején
egyáltalán nem összefüggő, tehát nincs semmiféle irányvonal.
Olyanok, mint egy kirakós játék apró darabjai, amelyeket idővel össze lehet rakni.
De a kirakósnak ez az egy darabja valóban részletes, de lehet, hogy nem érted, mi van ezen a
képen, ha a többit még nem tudtad összeilleszteni.
Rendben. Igen, ez hihetetlen a szó legszorosabb értelmében.
Aztán olyan szörnyű dolgokat éltél át, és az emberek nem hisznek neked - mert annyira hihetetlen, hogy ez a személyiséghasadás
tényleg létezik, az emlékek elfojtása, az amnézia.
De vannak más akadályai is annak, hogy a túlélőknek ne higgyenek.
Ez pedig maguknak az eseményeknek a hihetetlensége.
Szinte minden túlélőtől hallani, hogy az elkövetők egyenesen a szemükbe mondják: "Senki sem fog
hinni neked, ez túlságosan őrültségnek hangzik".
Guido Grandt nemrégiben példát adott nekem egy olyan esetre, amikor egy elkövető Mickey
Egérnek öltözve bántalmazott egy gyermeket.
És amikor a gyerek aztán erről beszélt, és azt mondta: "Mickey egér megerőszakolt", természetesen senki sem
hitt a gyereknek, az elkövető pedig elnevette magát.
Igen, Chantal, lejátszok neked egy rövid részletet a "Sátáni Pánik" mozgalomról készült videóból.
Mert ott beszélnek rólad.
És ez az a mozgalom, amely azt állítja, hogy a sátáni rituális erőszak nem létezik.
Az áldozatok csak figyelmet akarnak, és mindent kitalálnak, vagy a terapeuták beszélnek rájuk, és így tovább.
Hallgassuk meg ezt egy pillanatra.
"Chantal Frei - egyszerűen fogalmazva: valahányszor a neve elhangzik - rengeteg videó van róla, és az egyikből még egy
klipet is bemutattunk nyilvánosan az egyik rendezvényünkön.
Én mindig csak ezt a munkát adom az embereknek:
Azt állítja tehát, hogy a barcelonai katedrálisban egy sátáni rituális szertartás során a "három
tenor" és Peter Alexander rituálisan bántalmazták.
Nem hiszem, hogy többet kell mondanom az ügyről.
Van még valami igazán fontos dolog?"
Szóval, kedves Chantal, te és a történeted 30 másodpercet értél meg ennek a panelnek, aztán a horog alatta volt a számukra.
Nem lehet, hogy a "The Three Tenors" és Peter Alexander állítólag rituálisan megerőszakolták a barcelonai katedrálisban.
Ez visszavezet minket ahhoz a témához, amelyet Sandra Raschsal az imént tárgyaltunk.
- A túlélők túlnyomó többsége arról beszél, hogy prominens és elit emberek érintettek, akik nemzetközi
szinten jól hálózatba vannak kötve, és fedezik egymást.
Szóval Chantal, több mint 30 másodperced van, hogy mondj valamit erről.
Igen, nos, most már tényleg elmondtad néhányszor. Ez annyira elképzelhetetlen, annyira valószínűtlen.
Tehát ez valójában túlmutat a normális kereteken, hogy tényleg nehéz elhinni ezt.
És ez így van, amikor gyerekként ezt tapasztalod, újra és újra elmondják neked, beléd sulykolják:
"Ha valaha is beszélsz róla, úgysem érsz vele semmit, mert úgysem hisz neked senki."
Ez tényleg egy ilyen takaró.
Ez tehát olyan, mintha védelmet jelentene az elkövetők számára, és ez az egyik legnagyobb fegyverük is, hogy az általuk
szervezett dolgok olyan hatalmasak és olyan messze túlmutatnak a kereteken, hogy normális emberként - vagy aki
egyszerűen csak normális életet él - aligha tudja elképzelni.
Igen, de ez már csak így van. Tehát először is, tényleg szeretném elmondani, hogy nem vagyok ott, és nem beszélek
a tapasztalataimról, hogy minél többen higgyenek nekem.
Tehát ha Bernd Harder nem hisz nekem, akkor ne higgyen nekem.
De azért vagyok ott, hogy tényleg arra bátorítsam az embereket, hogy kérdőjelezzék meg magukat, amikor
ilyesmit hallanak: És mi van, ha mégis igaz lenne?
Valóban, biztosíthatom mindazokat, akik ezt most hallgatják és nézik, hogy - ha elindulnak ezen az úton - nagyon
gyorsan rá fognak jönni, hogy ez sajnos még mindig igaz.
Sajnos, sajnos. Miért sajnos?
Mert most, ebben a pillanatban, amikor beszélgetünk egymással, vannak gyerekek, akik ezt tapasztalják.
És ha nem állunk fel, és nem nézünk oda, és nem mondjuk mindig azt, hogy "Ó, ez lehetetlen", akkor
ezek a gyerekek továbbra is ezt fogják tapasztalni.
És úgy vélem, hogy a mi felelősségünk, a mi felelősségünk, mint társadalom, hogy megnézzük - és azért vagyok itt, hogy
erről beszéljek, mert én is megtapasztaltam -, és tényleg arra szeretném Önöket bátorítani, hogy nézzék meg.
Igen, és tényleg meg fogod találni a bizonyítékot arra, hogy ez igaz.
Igen, köszönöm, Chantal.
Szeretné röviden elmondani, hogy mit tapasztalt Barcelonában?
Bernd Harder elutasította, mert ez nyilvánvalóan nem lehetséges.
Igen, tehát Barcelonában ez így volt - feltételezem persze, hogy a prominens emberek kibérelték ezt az egész
"Sagrada Famíliát" , ami a város központjában van, vagy egyszerűen csak lefoglalták maguknak.
- És ez április 30-án volt, és április 30-a a Sátán születésnapja, és egy hatalmas, hatalmas szertartást szerveztek.
Tehát egyrészt a Sátán születésnapja, másrészt az úgynevezett "Sötétség Anyja" képzésem
befejezése - amit már hallottunk korábban.
És ebben a rituáléban engem is egyszerűen megerőszakoltak a hírességek - ahogy Bernd Harder az
imént mondta - "a három tenor" és Peter Alexander.
"A három tenor", akkoriban még nem úgy ismerték őket, hogy "három tenor".
Akkoriban tehát még külön-külön léptek fel, illetve koncerteztek.
De már akkor is téma volt, hogy valamikor össze fognak jönni.
Ezt már többször hallottam ilyen rendezvényeken, hogy mi fog történni a jövőben, vagy milyen terveik vannak.
Tehát mindhárman ott voltak, és csak később jöttek össze.
És ez ott is így van, ahol olyan embereket, azaz prominens embereket hívnak meg, akik abban a
pillanatban talán még nem annyira prominensek.
De éppen azért, mert részt vesznek az ilyen rituálékban, aztán megígérik nekik, hogy cserébe megkapják a karrierjüket.
És azt hiszem, ez történt a "három tenorral" is, mert azt hiszem, két-három évvel később váltak híressé.
Hihetetlen.
Igen, tényleg nem hinné el, ha több száz, sőt most már több ezer ember nem pontosan ugyanezeket a kijelentéseket tenné.
Mint említettem, dokumentumfilmjeimben 1024 túlélő beszámolóját dolgoztam fel - és ez teljesen kegyetlen.
2022-ben még 27 áldozati bejelentés érkezett, 2023-ban már 111 túlélői bejelentés, 2024-ben
már 247, idén pedig 640 új bejelentés érkezett.
Ez egy exponenciális görbe, és ez az áradat soha nem ér véget.
Ezért volt apámnak ez a zseniális ötlete a Vetopediával, hogy a rituális erőszak túlélői regisztrálhassanak a Vetopedián.
Olyan, mint a Wikipédia, de ez az ellenvélemények ingyenes enciklopédiája.
Mindezeket a jelentéseket egy nagy nemzetközi adatbázisban lehet összegyűjteni és
bemutatni. És ez a platform már 21 nyelven elérhető.
Chantal, láttam, hogy már feliratkoztál.
Szerintem ez zseniális.
Szeretné röviden elmondani a többi túlélőnek és nekünk, hogyan kell regisztrálni, vagy megmutatná nekünk a bejegyzését?
Igen, szívesen.
A "Rituális erőszak" alatt rövid tanúvallomások találhatók.
A jobb felső sarokban a "Tanúvallomások megadása" gombra kattintva különböző kérdésekre válaszolhat.
Először is, röviden mesélje el az élettörténetét, de a helyszíneket is, ahol ezt megtapasztalta, az
országokat, mely elkövetőket látta - ha ezt be akarja írni.
Szerintem ez egy ragyogó ötlet, és nagyon szeretnék bátorítani minden túlélőt, aki be mer nevezni valamire.
Névtelenül is megadhatja.
Ez valójában azt jelenti, hogy felemeljük a hangunkat, hogy megmutassuk: "Helló, nem vagyunk egyedül,
itt vagyunk. Felemeljük a hangunkat, és nem hagyjuk abba, amíg meg nem hallgatnak minket."
Úgy gondolom tehát, hogy meghallgatnak minket - ebben hiszek -, de a nagy többség még mindig figyelmen kívül hagy minket.
És ez egy eszköz arra, hogy minimalizáljuk ezt a - mi is az a szó?
Lois: Vetopedia
Igen, pontosan.
És ez egy módja annak, hogy tényleg a dolgok élén maradj - és nincs veszélyben, ha feliratkozol -
és továbbra is folyamatosan felemeld a hangodat.
Erre szeretném ösztönözni Önöket.
Nagyon szép, köszönöm szépen, hogy részt vettél és regisztráltál.
A forrásokat a Vetopedián is megadhatja.
A két könyvet itt látjuk, ahol meg lehet rendelni.
Videókat is feltölthet.
Ez a Vetopedia különlegessége, hogy a források biztosítottak, mert sok rituális erőszakról
szóló videó folyamatosan eltűnik az internetről!
Sok más áldozat számára már sikerült biztosítani ezeket a videókat a Vetopedián, amelyek más platformokról már eltűntek.
Igen, ezért nagyon, nagyon köszönöm, kedves Chantal, hogy ott álltál és minden támadás ellenére továbbmentél.
Most újra a Vetopedia-val is!
Szívből köszönöm ezt a beszélgetést.
Köszönöm szépen elkötelezettségét és a rituális erőszak túlélőinek támogatását. Köszönöm szépen.
Szívesen.
Most átkapcsolnék Marcel Polte-hoz, aki a rituális erőszak számos túlélőjével
foglalkozott, és elmagyarázza ezeket a bűncselekményeket.
Kapcsold le!
Dr. Marcel Polte jogi tanulmányait követően 15 évig dolgozott ügyvédként nemzetközi
ügyvédi irodákban a kereskedelmi jog területén.
Ma is ügyvédként dolgozik.
Ügyvédi munkája mellett több éven át pszichoterápiás nem orvosi praxist is vezetett.
E tevékenysége révén 2017-ben kapcsolatba került a sátáni rituális visszaélések témájával, és intenzíven foglalkozott vele.
Kutatásai és számos találkozása a sátáni rituális erőszak túlélőivel három könyvet eredményezett:
"Sötét új világrend 1. és 2. kötet" és "Uncle Sam's: An Insider's Account from the Hell of Monarch-Mind Control".
Könyveit alapos kutatás és kiterjedt hivatkozások jellemzik.
Előszavával támogatta a rituális erőszak túlélőinek kiadványait is.
Munkájának egyik fókuszában az áll, hogy megmutassa, hogyan kapcsolódik össze és hogyan alkalmazzák a
szekták sátánista-rituális erőszakát és a titkosszolgálatok, például a CIA agykontrollprogramjait.
A kegyetlen kínzásokat és bántalmazásokat arra használják, hogy a gyermekek és fiatalok személyiségének megosztottságát
hozzák létre, akiket ennek megfelelően lehet kondicionálni.
Halló, Marcel Polte, hall minket?
Igen, csodálatosan hallom.
Nagyon szép, üdvözöljük önöket a 22. AZK-n. Örülünk, hogy itt vagy.
Köszönöm, Lois.
Sandra Rasch és Chantal Frei rövid hozzászólását már hallhatták itt a 22. AZK-n.
Ön maga is számos túlélővel foglalkozott.
Összefoglalná egy rövid előadásban, amit a sátánista-rituális erőszakról szóló könyveiben feltárt, a katonaság és
a CIA részvételére vonatkozó dokumentációs bizonyítékait?
És tudnál mondani valamit az MK-Ultra-Mind Controlról és így tovább? És elmagyarázná
röviden, hogy mi az az MK-Ultra-Mind Control?
Igen, szívesen. Megteszem.
És örülök, hogy lehetőségem van Sandra és Chantal jelentéseit tágabb kontextusba helyezni.
A rituális visszaélés és az agykontroll pontosan a szisztematikus erőszakról szól, amely nem csak egyéni
cselekedetekből áll, hanem nagyobb struktúrákba ágyazódik.
A destruktív szektákban, a titkos katonai programokban és a generációkon átívelő hálózatokban.
Sok éve vizsgálom ezt a katonai-sátáni komplexumot, és dokumentálom, hogy ezek a területek hogyan hatnak egymásba.
Könyveim összefoglalják ezeket a megállapításokat.
Az összes forrás és hivatkozás ott található.
Amit az alábbiakban bemutatok, az olyan túlélők vallomásain alapul, mint Chantal és Sandra, de számos más,
terapeuták által írt szakirodalomra, nyilvánosságra hozott kormányzati dokumentumokra és nemzetközi kutatásokra is.
És a rituális erőszak, meg kell mondani, több mint vallási téveszme vagy szadista bántalmazás.
Ezek szándékosan felépített erőszakos cselekmények, amelyek egy okkult vagy sátáni hitrendszert követnek.
A szektás családokban pedig pontosan ez a napirend öröklődik generációról generációra.
A gyermekek születésüktől fogva áldozati, de egyben elkövetői szerepbe is kényszerülnek.
Megkínozzák, bántalmazzák őket, és arra kényszerítik őket, hogy állatokat vagy akár embereket öljenek, ahogy az imént hallottuk.
Ennek három célja van. Először is, a személyiség megsemmisítése.
A szélsőséges trauma darabokra töri az áldozat pszichéjét.
Másodszor pedig, erre építve, az irányítható személyiségrészek, az úgynevezett "alterek" vagy belső részek megformálása,
amelyek aztán meghatározott parancsokat hajtanak végre.
Harmadszor pedig, ami szintén fontos, az elkövetői struktúrához való kapcsolódás azáltal, hogy mesterséges módon
bűntudatot, de félelmet és lojalitást is kelt az áldozatokban.
Ily módon az áldozatokat születésüktől fogva belekötik ezekbe a szektás struktúrákba.
Ezeket a mechanizmusokat a traumakutatásban már évtizedek óta leírják.
Olyan német és nemzetközi szakértők, mint Michaela Huber és Dr. Alison Miller megerősítik a kényszerű
disszociációnak ezt a mintáját , amely rendszeresen megfigyelhető a rituális erőszak áldozatainál.
De - és ez nagyon fontos - a rituális erőszak létezése nemcsak tanúvallomásokból, hanem adatokból is bizonyítható.
A "Rituális Erőszak Munkacsoport" 2005-ben és 2007-ben több felmérést végzett a németországi pszichoterapeuták körében.
Összesen több mint 200 esetet minősítettek hitelesnek. Ezek között 42 gyilkossági bejelentés volt.
A "Utah Állam Rituális Visszaélésekkel Foglalkozó Munkacsoportja" pedig már 1992-ben
megerősítette, hogy az USA-ban is hasonló struktúrák léteznek.
Végül - sok más mellett - a németországi "A gyermekek szexuális zaklatását kivizsgáló
független bizottság", az UKASK 2016-os tanulmánya.
Ismét értékelte 174 németországi pszichoszociális szakember tapasztalatait, akik elmondták, hogy
dolgoztak szervezett és rituális erőszak áldozataival.
Ezek közül az esetek 69 százaléka sátánista csoportokhoz kapcsolódott.
És ezek a számok ezt bizonyítják: Nem egyedi esetekről van szó, hanem egy nemzetközileg visszatérő jelenségről,
amelyet szakmai körökben már jóval azelőtt felismertek, hogy a nyilvánosság figyelmét felkeltette volna.
A rituális erőszak ezen mechanizmusainak megértéséhez ismernünk kell az agykontroll történelmi programjait is.
Az 1950-es években a CIA elindította az MK-Ultra projektet. Ez egy kutatási program volt az emberi tudat manipulálására.
Az MK-Ultra több mint 140 alprojektből állt, amelyekben embereken végzett kísérleteket végeztek, és amelyekben kábítószereket,
elsősorban LSD-t, hipnózist, elektrosokkot, alvásmegvonást és érzékszervi megvonást, azaz ingermegvonást alkalmaztak.
És mindennek a célja az elme és a viselkedés feletti ellenőrzési mechanizmusok kifejlesztése volt.
Amire az MK-Ultra hivatalos dokumentumai csak utalnak, arról sok túlélő szertartásos kontextusban valós élményként számolt be.
És ami feltűnő, hogy ugyanazokat a technikákat, ugyanazokat a célpontokat és bizonyos esetekben
ugyanazokat az elkövetői csoportokat használják.
Természetesen vannak túlélők magából az MK Ultra programból is, amelyet most "Project Monarch" néven emlegetnek.
Mary Sparrow az egyikük. Nyilatkozata megtalálható a "50 Voices of Ritual Abuse" (50 hang a rituális
visszaélésekről) című oldalon (https://www.50voices.org/).
De Cathy O'Brien és Katie Groves is.
És már 1995-ben - ez is fontos - az MK-Ultra túlélői Washingtonban tanúskodtak az "Emberi
Sugárkísérletek Tanácsadó Bizottsága" előtt.
A protokollok még mindig megtalálhatók. Mindez nem új ötlet.
A lényeg az, hogy a rituális erőszak és az MK-Ultra nem különálló jelenségek.
Egy közös ideológia köti össze őket, a sátánizmus mint hatalmi és irányítási rendszer.
És mindkét kontextusban ugyanazokat az alapelveket találjuk, nevezetesen az egyén teljes leigázását, a szélsőséges erőszakkal
történő dehumanizálást és az eszközök, azaz olyan emberek létrehozását, akik végrehajtják a
parancsokat anélkül, hogy később emlékeznének rájuk.
Dr. Corydon Hammond pszichológus már 1992-ben nyíltan beszélt ezekről az összefüggésekről egy
konferencián, az úgynevezett "Greenbaum beszédében".
Leírta, hogy a sátánista szekták és a titkosszolgálati programok kéz a kézben dolgoztak a disszociáció előidézésén. Az agy
védekező reakciója, amelyet gyakran stressz vagy túlzott igénybevétel okoz], és hogy ezeket a személyiségstruktúrákat
bizonyos feladatokra programozzák az áldozatokban.
Sok túlélő ezért arról is beszámol, hogy az elkövetők mind katonai, mind titkosszolgálati körökben, de a
szektákban is meghonosodtak - más szóval, ha úgy tetszik, ugyanannak az ideológiának két arca volt.
Az egyik kiemelkedő példa - és biztos vagyok benne, hogy sokan felismerik a nevét - Michael Aquino
alezredes, aki egyben a Set Templomának főpapja is volt.
Teljes sátánista, igen!
Ennek az irányításnak az alapja, mondhatni, a disszociáció, a leválás.
A szélsőséges, többnyire ismétlődő traumák következtében a tudat végül is különálló részekre szakad.
Ezeket a belső részeket pedig az elkövetők új identitással, feladatokkal és kiváltó okokkal ruházhatják fel.
És nagyon röviden a legfontosabb módszerekről, hogyan működik ez, hogyan jön létre.
Ez magában foglalja a kínzással, fájdalommal, bántalmazással, áramütéssel vagy halálközeli élményekkel, például fulladással,
valamint hipnózissal és szuggesztióval történő "traumaindukciót".
Az egészet kombinálják szimbólumokkal, számokkal vagy betűsorozatokkal, például "ábécé kódokkal", majd ezt az ingerek
megvonását, például tartályokban vagy kamrákban, hasonlóan ahhoz, ahogyan azt a "Stranger Things" című
sorozatban ábrázolják; valódi kísérletek ihlették.
Ezután gyógyszereket adnak be, gyakran áramütéssel kombinálva, hogy növeljék a befolyásolhatóságot, azaz a befolyásolhatóságot.
Aztán ott van még a rituálékon keresztül történő programozás, amelyben az elkövetők egy spirituális szintet
szimulálnak, hogy ilyen természetfeletti hatalmi struktúrákat ültessenek az áldozatokba.
Kutatásom során ezeket a mechanizmusokat összehasonlítottam a nyilvánosságra hozott MK-Ultra dokumentumokkal.
És az alapok, mondhatni, nagyon világosan dokumentálva vannak.
Számos áldozati jelentés központi eleme az úgynevezett önpusztító vagy öngyilkossági program is, amely az áldozat
végleges ellenőrzését és az ilyen módon történő nyilvánosságra hozatal megakadályozását szolgálja.
A programokat azután olyan kiváltó tényezők indítják el, mint kulcsszavak vagy szimbólumok, bizonyos hangok vagy
zene, illetve bizonyos emberekkel vagy intézményekkel való kapcsolatfelvétel, például terápia keretében.
Így amikor az áldozat beszél az élményeiről, hirtelen pánikba esik, vagy bántja magát, mert egy belső
része arra van programozva, hogy megvédje az igazságot.
Ezeknek a belső részeknek a további szerepei a riporterek, a büntetők vagy a programozók.
Marcel, félbeszakíthatom egy pillanatra?
Örömmel.
Láttunk már zenészeket és színészeket, akik mind öngyilkosok lettek. És akkor mindig azt gondoljuk: "Most
már híresek, van pénzük. Miért ölnék meg magukat most?"
Van valami kapcsolat ezzel az "öngyilkossági programmal"? Hogy esetleg ki akarnak pakolni, és hirtelen elindul ez a program?
Igen, ez egy nagyon jogos kérdés, és egy nagyon fontos megfigyelés, különösen a hírességek esetében,
ahol az emberek azt mondják, ahogy az előbb említetted:
"Van vagyonuk, van figyelmük, tulajdonképpen boldognak kellene lenniük, még akkor is,
ha ez bizonyára bizonyos fokú stresszel jár."
Előfordulhat, hogy bizonyos esetekben - különösen, ha vannak arra utaló jelek, hogy valaki
ki akar pakolni - ilyen programok indulnak el.
Természetesen ezt utólag nehéz bizonyítani.
Mindazonáltal úgy vélem, hogy ezek meglehetősen elszigetelt esetek.
Egyesek számára ez egy nagyon erős feltételezés, azok számára, akik már jelezték, hogy beszélni akarnak
dolgokról, vagy már foglalkoztak bizonyos kritikus kérdésekkel.
Sok esetben azonban valami más áll mögötte.
És meg kell kérdezned magadtól: "Mi ez a nagy belső konfliktus, ami ezeknek a prominens
"hírességeknek" van, ami végül öngyilkossághoz vezet?".
Ez azonban még sötétebb vagy ugyanilyen sötét körökbe vezet, ahol fel kell tennünk magunknak
a kérdést: "Mi volt az ára ennek a hírnévnek?
És ennek következtében talán lelkiismereti konfliktusok keletkeznek, vagy talán még olyan mechanizmusok is léteznek,
amelyek túlmutatnak ezeken az agykontroll technikákon, ahogyan én leírtam őket, hogy az ilyen embereket úgymond
nagyon-nagyon mély szinten rabszolgasorba taszítsák?".
Ez meghaladná ennek a cikknek a kereteit, de ez egy nagyon-nagyon fontos szempont.
[Igen, térjünk át az öngyilkossági programról a nagyobb képre.
Ezek a túlélők ugyanis nem csak Németországból vagy, mint Chantal Frei, Svájcból érkeztek, hanem számos más
országból, például Nagy-Britanniából, az Egyesült Államokból, Hollandiából, Ausztráliából és Svájcból is.
Elvileg elmondható, hogy a világ minden tájáról hasonló mintázatú jelentések érkeztek - röviden összefoglalva.
A legtöbb esetben az elkövető a család.
Olyan helyszíneket említenek, mint magánvillák, templomok, földalatti helyiségek, katonai létesítmények vagy erdők.
Aztán ott van az agykontroll, az emberkereskedelem, a gyermekpornográfia, a prostitúció és az úgynevezett
snuff filmek , de a helyi szekták, ahol mindez történik, és a nemzetközi hálózatok közötti kapcsolatok is.
És az egész dolog, ezek a struktúrák, ismét átfedésben vannak a szervezett bűnözéssel, de az állami vagy
katonai területekkel is, ahol embereken végeznek kísérleteket.
Chantal Frei példaként említi a darmstadti "Dagger Complex" amerikai katonai bázissal
való kapcsolatát, ahol ilyen élményei voltak.
Cathy O'Brien például számos amerikai katonai bázist, valamint például a NASA létesítményeit is helyszínnek nevezi.
"Uncle Sam's" című könyvemben elemzem Katie Groves kijelentéseit, aki videókon számol be az úgynevezett "snuff-gyárban" szerzett
tapasztalatairól, ahol gyilkos filmeket készítettek gyerekekkel.
Leírja, hogyan bántalmazták, kínozták és ölték meg ezeket a gyerekeket szisztematikusan egy texasi földalatti létesítményben.
És nyilatkozata szerint a létesítmény a CIA irányítása alatt állt, amely állítólag egy
nemzetközi gyermekkereskedő hálózatot működtet.
Egy általa megrendelt "távolbalátási kísérlet" valóban minden kétséget kizáróan
megerősítette ennek a létesítménynek a létezését.
És bár ezeket a kijelentéseket, a "távoli látástól" eltekintve, nehéz ellenőrizni, azt kell mondanunk, hogy sok részletben
megegyeznek más túlélők mintáival, különösen rituális elemekkel, katonai kontextussal, de
összetett programozási módszerekkel is kombinálva.
Egyes esetekben a túlélők, akik nem ismerik egymást, ugyanazokat vagy bizonyos helyszíneket vagy elkövetőket neveznek meg.
Kutatásom során én is benyújtottam egy úgynevezett FOIA-kérelmet, azaz az amerikai információszabadságról
szóló törvény szerinti információkérést a CIA-nak.
Aztán kértem, hogy adjanak át minden dokumentumot, amely a fent említett MK Ultra túlélőjével, Cathy O'Briennel kapcsolatos.
És a CIA válasza nagyon érdekes.
Ez a következőképpen hangzott: "A dokumentumok léte vagy nem létezése sem megerősíthető, sem vitatható.
Az ilyen dokumentumok léte vagy nem létezése jelenleg önminősített, és így védett a nyilvánosságra hozatal ellen."
És ha erre a válaszra gondolsz, akkor ez azt jelenti, hogy hivatalosan azt mondja:
"Nyilvánvalóan vannak akták, de nemzetbiztonsági okokból nem hozhatók nyilvánosságra."
Ellenkező esetben egyszerűen azt mondták volna: "Nem találtak bejegyzést". Tehát "nincs semmi".
Az pedig, hogy egyáltalán van valami Cathy O'Brien kapcsán, nagyon erős jel arra, hogy van valami a történetében, például.
A pszichológiai és ezen a technikai szinten kívül azt is el kell mondani, hogy a
szellemi-ideológiai háttér nagyon központi szerepet játszik.
Sok elkövető egy sátáni vagy luciferi rend részének tekinti magát, amely szenvedésen, halálon
és leigázáson keresztül akar hatalomra jutni.
Számukra ezek a rituálék több mint szimbolizmus.
Hisznek abban az energiában vagy erőben, amelyet ezzel az áldozattal nyerhetnek.
És pontosan ez a hit az, ami a szektás családokon belül generációkon keresztül
öröklődik, majd egy elitista világnézettel párosul:
A kiválasztottak ugyanis - az ő szemszögükből - a többi ember fölött állnak - akiket
azonban számbeli fölényük miatt ők is félnek.
Igen.
Az áldozatokra, azaz e rendszerek áldozataira gyakorolt következmények is fontosak.
A trauma legsúlyosabb következményeitől szenvednek, mint például a komplex disszociáció . Visszatekintések - Sandra és Chantal
által említett - szorongásos zavarok, kényszeres viselkedés.
Az évekig tartó bántalmazás következtében testi betegségek is jelentkezhetnek.
És gyakran mély identitásválságok is.
Az érintettek közül sokan ezért ki is alakítják ezt a disszociatív identitásszerkezetet, ahogyan azt az elkövetők tervezték.
Ez azt jelenti, hogy nagyszámú ember lesz bent, akik kívülről is megjelennek.
Amikor tehát a rituális erőszakról és az agykontrollról beszélünk - és lassan a végére érek -, akkor nem csak az egyedi esetek
feltárásáról van szó, hanem arról a központi kérdésről, hogy ezek a hatalmak mennyit tudnak az emberi tudatról, és hogyan élnek
vissza ezzel a tudással egy bizonyos cél elérése érdekében.
Nevezetesen egy - az ő szemszögükből nézve - sátáni világbirodalom létrehozása.
Nagyon fontos, hogy független kutatásokat végezzünk a disszociációról és a trauma-alapú programozás, valamint hogy a
túlélők számára biztonságos terek álljanak rendelkezésre.
De a bátorságot is, hogy együtt dolgozzunk az intézményi határokat átlépve, mert a hallgatás csak az elkövetőket védi.
Az oktatás és a tudatosság az első lépés e kör megtöréséhez.
Munkámat úgy is tekintem, hogy hozzájárul e mechanizmusok átfogóbb tisztázásához.
A rituális erőszak nem egy marginális kérdés, hanem annak tükre, hogy mi történik, amikor titkos, okkult csoportok
észrevétlenül kiterjesztik befolyásukat a társadalmunkban.
Igen, uram.
Ezért rajtunk is múlik, hogy közelebbről megvizsgáljuk, komolyan vegyük az áldozatokat, és biztosítsuk,
hogy ezek a megállapítások eljussanak a nyilvánossághoz.
Végül is ez minden egyén szabadságát fenyegeti.
A rituális erőszak és az agykontroll, ahogyan az előadásban már elhangzott, ugyanannak a pusztító gondolatnak a kifejeződése:
hogy az ember uralható, megtörhető, és a lelke átvehető.
És mégis, minden igazság, ami napvilágra kerül - és ez a pozitív oldala az egésznek,
hogy úgy mondjam -, gyengíti ezt a rendszert.
A megvilágosodás végül akkor kezdődik, amikor a kimondhatatlant szavakba foglaljuk, és amikor a
túlélők - mint Sandra és Chantal - mernek beszélni.
Ehhez pedig olyan platformokra van szükség, mint ez. Tehát még egyszer köszönöm nektek.
És szeretném megköszönni mindenkinek, aki hallgatja, hogy kész meghallgatni, de azt is, hogy
nézzen és ne hunyja be a szemét. Köszönöm szépen.
Igen! Köszönöm!
Köszönöm, Marcel, néhány perc alatt valóban meghajoltál az előtt, amit apám mondott a konferencia elején.
Éppen most mutatta meg, több évtizedes kutatásainkkal, hogy ezek a titkos struktúrák végső soron a sátánizmusban gyökereznek.
És a saját szájukból hallottuk, hogy sátáni világrendet akarnak létrehozni.
De túlerőben vannak.
Mi sokkal jobbak vagyunk náluk, ha ezt felismerjük!
Ha csak a fény jut be, akkor ez az egész bűnös konstrukció összeomlik. És ennek a küszöbén állunk.
És ezért: ha mindannyian terjesztitek ezt az előadást és ezt az egész AZK-t, hogy valóban világossá
váljon, akkor ez a sátáni világrend össze fog omlani.
Köszönjük, hogy harcolsz azért, hogy fény derüljön ezekre a kegyetlen gyakorlatokra.