Sandra Raša ir rituālo vardarbību pārdzīvojusi vāciete.
Viņa un viņas māsa Antje uzauga sātanistu ģimenē.
Bērnībā viņi tika pārdoti pedofiliem un smagi izmantoti.
Sandrai un viņas māsai bija jāpiedalās daudzos sātaniskos rituālos.
Notika upurēšana un kanibālisms.
Abas māsas tika sistemātiski šķirtas viena no otras, tāpēc viņas pārtrauca kontaktus.
Lizas Vīskerštrauhas filmā "Höllenleben", kas balstīta uz Gvido Grandta pētījumiem, Sandra un Antje ir
detalizēti liecinieces tiem pašiem rituāliem, atsevišķi viena no otras un bez konsultācijām.
Pirms tam viņi desmit gadus nebija sazinājušies.
Viņu detalizēti izstāstītā pieredze ir saistīta ar Antje rituālajām dzemdībām, kuru laikā bērns tika nogalināts.
Filma "Höllenleben - Der Kampf der Opfer: Ritueller Missbrauch in Deutschland" tika pārraidīta ARD 2003. gadā.
Tajā upuri ziņo par rituālu sātanisku vardarbību.
Viņi nosauc rituālās vardarbības vietas un vainīgos.
Tomēr pēc filmas mediji neizraisīja plašu rezonansi, un policija pēc dažiem gadiem izmeklēšanu izbeidza.
Neviens par šīm briesmīgajām darbībām netika saukts pie atbildības, nemaz nerunājot par notiesāšanu.
Ir acīmredzams, ka šo nežēlīgo noziegumu izmeklēšana un juridiskā apstrāde nebija vēlama.
Kopš tā laika filma ir izdzēsta no ARD mediju bibliotēkas un ir atrodama tikai privātos kontos.
Sabiedriskie mediji ir distancējušies no sātaniskās rituālās vardarbības skaidrošanas vai pat izsmējuši
upurus, piemēram, Böhmermann no ZDF vai Rehmann no SRF.
Sandra Rasch ir terapeitiskā atbalsta speciāliste cilvēkiem, kas piedzīvojuši rituālu vardarbību vai citu smagu traumatismu,
piemēram, pedoseksuālismu, piespiedu prostitūciju, prāta kontroli, ļaunprātīgu izmantošanu, izvarošanu un nolaidību.
Viņas tīmekļa vietnē raschheilen.de cietušie var reģistrēties, lai apstrādātu savu
traumatisko pieredzi un atraisītu savu iekšējo gaismu.
Viņa par savu pieredzi ir sarakstījusi grāmatu "Pirms padoties: "Pārvarēt traumu, rituālu vardarbību un prāta kontroli".
Es šeit jau redzu Sandru, vai tu mūs dzirdi? Brīnišķīgi. Jā, sveika, mīļā Sandra.
Mums ir liels gods, ka šodien esat šeit, 22. AZK!
Jā, sveika, Loisa. Man ir tas gods būt kopā ar tevi. Liels, liels paldies par to, ka esat mani uzņēmuši šajā pasākumā.
Liels paldies. Jā, jūsu māsa Antje filmā "Höllenleben" bija ļoti uzmanības centrā.
Bet arī jūs esat dzimuši šajā sātaniskajā līnijā.
Ko esat piedzīvojis jūs? Ko jūs varat mums pastāstīt par sātanismu šajā kontekstā?
Šī filma patiesībā atspoguļo mūsu bērnības attiecības.
Tomēr es vēlētos noskaidrot, kāda ir dzīve šādā sātaniskā sektā, jo esmu sapratis, ka ļoti,
ļoti daudziem cilvēkiem nav ne jausmas, kāda tā ir.
Un tā tas patiešām ir. Jūs dzīvojat divos līmeņos. Viens ir šis ļaunprātīgas izmantošanas līmenis, un otrs - šie
bērni, par kuriem ziņots, dzīvo ikdienas līmenī, tāpat kā es.
Un arī ikdienā - jūs vienmēr baidāties. Tā ir pastāvīga, pastāvīga "piesardzības pozīcija", jo tev vienmēr
ir jāuzrauga, kā tu domā, kā tu jūties un ko tu saki.
Tiek novērots izskats, un viņi arī pārbauda, vai uzvedaties pareizi.
Viņi kontrolē draudzību, saikni, to, kā tev klājas skolā, ar ko tu esi skolā.
Viņi vienkārši kontrolē visu, jā, praktiski katru elpu.
Un, ja jūs novirzīsieties, piemēram, ja jums ir draudzība un tā kļūst pārāk tuva, tā tiks šķirta.
No tās nav iespējams izvairīties. Viņi ir prātā, viņi vēro domas, skatienus, jūtas, visu būtni, un viņi visu uztver.
Un, kas ir svarīgi, bērni ir absolūts šī kulta īpašums. Viņi ir kā uzzīmēti.
Un ko jūs tur praktiski piedzīvojāt sektā?
Mana pieredze - tas ir gandrīz pirmais gadījums, kad es patiešām runāju par sevi, jo agrāk es
vienmēr gribēju runāt tikai par dziedināšanu.
Bet es domāju, ka tagad es to varu izdarīt. Katru nakti mani paņēma un deva narkotikas.
Tieši tā. Man pār galvu bija maisi, mani tur veda.
Man agri tika doti hormoni. Tātad man nebija normālas pubertātes, bet man deva hormonus un apzināti lika iestāties grūtniecībai.
Tie tika izņemti no manis dažādos posmos. Es zinu, ka vienu biju aiznesis diezgan tālu, un tas būtu bijis dzīvotspējīgs.
Tad vienu no tiem no manis izvilka un - man vēl joprojām asiņoja - man acu priekšā nolobīja šī bērna ādu.
Pagāja daudzi, daudzi gadi, līdz es kaut kā sapratu, kā ar to sadzīvot.
Vēl ir jautājums par šiem aizsargātajiem un neaizsargātajiem bērniem.
Cilvēki vienmēr saka: "No kurienes nāk visi bērni?"
Bet tieši caur šīm mērķtiecīgajām un apzinātajām grūtniecībām.
Un ārkārtīgi liels skaits bērnu - un to patiešām ir simtiem tūkstošu - dzīvo šķūnīšos,
būros, tuneļos, un kaut kur viņi tiek aprūpēti.
Dažreiz man bija jārūpējas par bērniem, lai viņi kaut kā izdzīvotu, un viņi tika ļaunprātīgi
izmantoti, paņemti un izmantoti, līdz nekas cits nedarbojās.
Un tad viņi tiek vai nu upurēti, un pēc tam orgāni tiek pārdoti, vai - es nezinu, ko viņi dara. Tātad viņi patiešām izmanto visu.
Un šī adrenohroma veidošanās šajā ļoti traumētajā stāvoklī - citiem vārdiem sakot, asins ņemšana - šī adrenohroma
veidošanās un pastāvīgs augsts traumatizācijas līmenis, tas ir mega stress. Ķermenis to vairs nespēj izturēt.
Vēl viena lieta, kas ar mani notika: viņi arī iniciē bērnus.
Reiz mani noguldīja kapā, un viņi sāka to rakt.
Tātad viens bērns guļ kapā, un pārējiem ir jābūt tik paklausīgiem sektai, ka viņi apglabā citu
bērnu dzīvu. Jā, tā ir sava veida iniciācija. .
Un es reiz biju tas, kurš gulēja kapā, un mani izcēla pietiekami agri, lai izdzīvotu.
Kad kļuvu vecāka un vairs nebiju piemērota bērnu seksam, mani nodarbināja ar prostitūciju.
Mani apmācīja dejot vīriešu priekšā, kuri pēc tam izvēlējās mani.
Un kondicionēšanas nolūkos man tika iedots visa ķermeņa kostīms ar adatām iekšpusē.
Un, ja es nebiju pietiekami gatavs, viņi uzvilka man uzvalku.
Tāpēc varat iedomāties, ka katra kustība ir ļoti nežēlīga.
Vēl viens aspekts ir tas, ka ir ļoti, ļoti, ļoti, ļoti daudz bērnu upuru, lai padarītu bērnus arī par noziedzniekiem. Pastāv
psiholoģisks nosacījums, ka bērniem ir jāizvēlas, kurš mirst.
Viņiem ir jāpieņem lēmums, viņiem vienmēr ir sajūta, ka viņi pieņem nepareizu lēmumu, ka viņi vienmēr ir
vainīgi un vienmēr kaut kādā veidā rīkojas nepareizi, bet viņi nekad nevienu nevar glābt.
Kad es biju maza - man bija kādi pieci vai seši gadi -, arī mani padarīja par vainīgo un man bija jāsadala vēl silts ķermenis.
Mani veda aiz rokas, lai izņemtu sirdi. Viņi to pašu dara gandrīz ar katru, kas tur atrodas.
Jā, es to esmu dzirdējusi atkal un atkal!
Jā, tieši tā. Un ļoti svarīgs rituāls ir arī tas, ka ar maziem bērniem - trīs gadu
vecumā - viņiem patiešām notiek sātaniskas kāzas.
Jā, arī es to esmu piedzīvojusi, kad jūs patiešām tērpjas melnā kāzu kleitā ar plīvuru un
apprecas - un tad, protams, notiek masu orģija. Hmm.
Jā, tieši tā. Reiz mani aizveda uz Beļģiju, un tur bija tāpat kā Dutru lietā, kur bērni gaida tumšās istabās -
bez logiem, tumsā, pilnīgi noplukuši -, līdz viņus paņem un pārņem savā īpašumā, izmanto.
Un tas bija ļoti brutāli. Atceros, ka reiz man kā pieaugušam cilvēkam bija jābrauc cauri Beļģijai. Es
teicu: "Tikai pa šoseju un tur, kur es redzu gaismas."
Mums nekad nevajadzēja tur doties, jo Beļģija bija patiešām ārkārtīgi nežēlīga, un tas
notika līdz pat karaļa, augstajiem rangiem.
Tāpēc tas vienmēr nonāk pašā augšgalā. Pastāv hierarhija un daudzi līmeņi.
Un šī masveida ļaunprātīga izmantošana notiek tikai zemākajā līmenī, bet dažas lietas nāk no augšas un tiek organizētas
no augšas, jo tas viņiem ir vienkārši ekonomisks faktors.
Jūs arī to redzējāt, ka tās ir augšējās?
Jā.
Labi.
Runa ir par dvēseli.
Tiem, kas to dara, nav dvēseles vai arī tā ir melna dvēsele.
Bieži vien tie ir tikai apziņa, un tie vienkārši vēlas apsēst, pārvērst vai nogalināt
dvēseli. Krass, jā. Jo tā ir šīs zemes gaisma.
Jā, liels paldies par jūsu atklātību, Sandra, par to, ka par to runājat un dalāties ar mums.
Tas nav viegli, kā mēs zinām no citiem upuriem.
Tas ir liels solis, lai viņi varētu runāt par šo šausminošo pieredzi. Tas ir briesmīgi.
Paldies, ka dalījāties ar mums - pirmo reizi šeit, 22. AZK, - ar detaļām, kuras pasaule
vēl nezina. Katru reizi tas mani satricina.
Šī sātaniskā ideoloģija ir vienkārši bezgala ļauna, kā jūs tagad atkal paskaidrojāt.
Bet var arī teikt, ka iedzīvotāju vidū pieaug izpratne par sātanisko rituālo vardarbību un ka šīs zvērības kļūst
arvien skaļākas, jo aizvien vairāk un vairāk to nonāk atklātībā.
Taču tagad ir parādījusies tā sauktā "rituālās vardarbības upuru aizstāve", un tā ir juriste Ellen Engel.
Viņa ir skaļa balss sabiedrībā.
Tomēr viņa saka, ka nevar ticēt visam, ko saka upuri, īpaši, ja runa ir par bērnu slepkavībām.
Vietās, kur liecināja upuri, viņa nekad nav atradusi ziņojumus par pazudušiem bērniem.
Vai arī, ka avīzē nav bijis nekas par bērnu pazušanu, tāpēc tā nevarēja būt.
Būdama cietušo aizstāve, viņa attēlo cietušos kā neuzticamus. Ko jūs uz to sakāt?
Neticami, jo ir simtiem tūkstošu bērnu, par kuriem vienkārši netiek ziņots, par kuriem neviens neko nezina, kuri patiešām
dzīvo slepenībā, kuri dzīvo ļaunprātīgi, kuri nekad neredz dienas gaismu, kurus tik tikko uztur dzīvus un kuri tiek
spīdzināti līdz nāvei... - es negribu to teikt - un spīdzināti.
Un neviens to neapzinās. Tas notiek līdz pat augstākajām amatpersonām, un tām ir vislabākie slēpšanas mehānismi.
Tolaik mums bija Soko . Tā, kas mums noticēja, tika nekavējoties atsaukta.
Viens no viņiem turpināja smieties, kad mani pratināja. Viņi apzināti to slēpa. Daudzi cilvēki runā par Vevelsburgas pili.
Jā, arī es tur biju. Bet viņi saka, ka tur neko nevar atrast.
Tur ir nozieguma vietas uzkopēji, un, ja tur ir policists, kurš saka: "Mēs neko neesam atraduši", - viss.
Runa ir par to, ka bērni ir vislielākā prece no visām precēm.
Attiecībā uz orgāniem - augļus izmanto krēmiem, kosmētikai un visādām citām lietām.
Seksuālais tūrisms ir vislielākā problēma no visām. Jā, viņi tiek pārdoti un pārdoti, un tas viss notiek zem redzesloka,
tā ir atsevišķa organizācija saskaņā ar valsts politiku.
Wow, jā, paldies par paskaidrojumiem.
Četrās dokumentālajās filmās par rituālās vardarbības tēmu esmu aprakstījis kopumā 1024 gadījumus, kuros cietušie ir izdzīvojuši.
Un vieni un tie paši ziņojumi nāk atkal un atkal no visdažādākajām valstīm.
No cietušajiem, kuri runā dažādās valodās.
Taču visos ziņojumos visbiežāk tiek apgalvots, ka ir iesaistīti augsta ranga cilvēki, kas ir labi savstarpēji saistīti.
Arī Ellen Engel ir pretrunā ar šiem apgalvojumiem, jo viņa saka, ka neviens noziegums nevar
būt tik perfekts, lai tas neparādītos sabiedrībā.
Ko jūs sakāt kā aculiecinieks? Vai jūs redzējāt arī augsta ranga cilvēkus?
Jā, Beļģijā. Es redzēju, ka tas iet līdz pat augšai.
Un man ir daži klienti, kuri ir redzējuši arī augsta ranga cilvēkus.
Runa ir par to, ka šis tīkls - tajā ir ārsti, vecmātes, juristi, policisti, tiesneši, politiķi, ierēdņi, tas viss
- ir tik sarežģīta infrastruktūra, kas darbojas kā otrs tīkls zem mūsu parastās infrastruktūras.
Un neviens to nezina. Viņi ir tik vienoti, viņi to tik ļoti slēpj, ka "normāls cilvēks" to pat nesaprot.
Tāpēc Ellen Engel tur nemeklē. Ir naivi domāt, ka kāds to būtu pamanījis.
Jauniešu labklājības dienesti nosūta pedofilus. Toreiz mana māsa devās uz jauniešu labklājības
biroju un pastāstīja, kas noticis. Nekas nenotika.
Šis klusuma plīvurs, kas tiek dots katram upurim. Tas ir dziļi ieprogrammēts, tas ir visdziļākais izdzīvošanas mehānisms.
Taču visa sabiedrība ir ieprogrammēta represijai, izvairībai.
Ja garīgi slims cilvēks nonāk klīnikā, viņi nestrādā ar to, bet saka: "Ak, neskaties tik dziļi, tad tev atkal kļūs vēl sliktāk."
Ja garīgi slims cilvēks nonāk klīnikā, viņi to neārstē, bet saka: "Ak, neskaties tik dziļi, tad tev atkal kļūs vēl sliktāk."
Izvairīšanās tiek izplatīta visur.
Tāpēc ir skaidrs, ka viņi nevēlas uz to skatīties, ka viņi saka: "Ak nē, es to tikai
iedomājos, tā nav taisnība, viss ir lieliski."
Tas ir kļuvis par sociāli ieprogrammētu mehānismu, un pēdējos gados tas ir kļuvis īpaši spēcīgs koronavīrusa dēļ.
Viņi daudzus, daudzus gadus to ir izmēģinājuši uz bērniem šajos sektu centros, un tagad viņi to ievieš sabiedrībā.
Jā.
Tas bija pamats tam, kas tagad notiek šeit un visur.
Un tagad viņi zina, kā to darīt. Mediji ir masu hipnoze.
Jā, tāpēc tas, kas tur notiek, ir atsevišķs jautājums.
[Jā, liels paldies par šo paskaidrojumu, mīļā Sandra.
Ar prieku.
[Novēlu jums daudz, daudz spēka un svētības jūsu terapeitiskajam darbam ar upuriem.
Jā, paldies.
Sveicināti, Sandra, līdz, paldies!
Tagad mēs vēlētos pāriet pie Chantal Frei.
Viņa daudz runāja arī par šīm augsta līmeņa saķeršanām.
Viņa ir arī pārdzīvojusi rituālo vardarbību. Es teiktu: "Nogriezieties!"
Šantala Frei ir šveiciete, kas pārdzīvojusi rituālo vardarbību.
Viņa ļoti vēlas veicināt izpratni par sātanisko rituālo vardarbību, lai sabiedrība uzzinātu par šo
problēmu un lai mūsu bērni tiktu pasargāti no tās.
Šantāla tika nolaupīta kā maza meitene un nonāca nežēlīga sātaniska kulta rokās.
Tur viņa katru dienu rituālu ietvaros piedzīvoja fizisku, psiholoģisku un seksuālu rituālu
vardarbību. Viņas kulta tēvs bija praktizējošs sātanists.
Sātana kultā par godu sātanam tika upurēti bērni.
Kopš agras bērnības viņu kā seksa verdzeni izmantoja dažādas grupas.
Tikai sešu gadu vecumā sātanisti nolēma viņu apmācīt, lai viņa kļūtu par "Tumsas māti" .
Tas nozīmēja, ka viņai bija jārūpējas par citiem sektas bērniem un jāsagatavo viņus turpmākai vardarbībai.
Viņai bija jāpiedalās neskaitāmos nežēlīgos rituālos un upurēšanā.
Ilgu laiku viņa neapzinājās savas dzīves tumšo pusi, jo spīdzināšanas rezultātā viņai bija
izveidojies personības sašķelums . 30 gadu vecumā viņa piedzīvoja garīgu un fizisku sabrukumu.
Tad lēnām atgriezās atmiņas par viņas briesmīgajiem pārdzīvojumiem.
Pēc vairākiem gadiem viņai beidzot izdevās pamest kultu un viņa sāka stāstīt par savu pieredzi.
Šodien Šantāla sniedz intervijas un publisko savu stāstu.
Viņa nosauc daudzus vainīgos, kuri piedalījās rituālos vai bija aktīvi iesaistīti.
Pēc viņas teiktā, viņu vidū ir daudzas slavenības, piemēram, karaliene Elizabete II, Spānijas karalis
Felipe, Žerārs Depardjē, Toms Krūzs un Bils Klintons.
Par savu pieredzi viņa sarakstīja divas grāmatas ar nosaukumiem "Es runāju!" un "Es jautāju".
2023. gadā viņa uzsāka projektu "50 balsis par rituālās vardarbības gadījumiem".
Interneta vietnē 50voices.org 50 izdzīvojušie apraksta savu ļoti personīgo pieredzi, kas
gūta sātaniskas rituālās vardarbības laikā.
Jā, es domāju, ka mums ir saikne. Sveiki, dārgā Šantāla, mēs priecājamies, ka šodien esat kopā ar mums.
Sveiki, dārgā Loisa, liels paldies par šo ielūgumu. Man ir liels gods šodien būt kopā ar jums un runāt par šo tēmu.
Lieliski, paldies.
Dārgā Šantāla, kad cilvēki dzird, ka "atmiņas" tikai pamazām atgriežas pie tik briesmīgiem
pārdzīvojumiem, viņi parasti uzreiz izslēdzas:
"Tas nav iespējams! Šādas briesmīgas lietas, tu to zini, kad tas notiek."
Ko jūs sakāt šiem cilvēkiem?
Jā, to es bieži dzirdu. Bet man jāsaka, ka tas ir vienkārši nepareizi.
Jo jūs "aizmirstat" patiešām sliktus notikumus. - Tāpēc jūs tos "aizmirstat" ikdienā, tā sakot.
Kāpēc?
Tāpēc es vēlos jums pastāstīt kaut ko tādu, ko mēs visi jau esam piedzīvojuši vai dzirdējuši.
Pieņemsim, ka kāds ir cietis ļoti nopietnā autoavārijā.
Parasti - ne vienmēr, bet parasti - brīdī, kad notiek negadījums, cilvēks šo notikumu - šo situāciju - disociē, jo
tas ir tik ļoti slikti, ka tajā brīdī to nevar integrēt.
Ko nozīmē "nošķirts"?
Lūdzu?
Ko nozīmē "nošķirts"?
Tas nozīmē, ka notikums, kas notiek, notiek ārpus jums.
Tātad jūs nevarat to integrēt sevī, jūs nevarat to apstrādāt tajā brīdī. Jūs nesaprotat, kas notiek, bet tas notiek tik un tā.
Tāpēc šo procesu sauc par "atsaistīšanos".
Un tas patiesībā ir dabisks process, un es pat teiktu, ka tā ir izdzīvošanas stratēģija, kas ir iedzimta mūsos, visos cilvēkos.
Un tad tas ne tikai pazūd, bet nonāk tā sauktajā sapņu atmiņā. Un sapņu atmiņa veidojas, kad
notiek ļoti, ļoti sliktas, dramatiskas lietas.
Un tikai daudz vēlāk - parasti dažreiz pēc dažām dienām, mēnešiem vai manā gadījumā - pēc gadiem - tas atkal iznāk uz āru, tas ir,
kad amnēzija, kas ap to izveidojusies, tas ir, atmiņas zudums, lēnām atkal sabrūk un atmiņas
lēnām atgriežas, tad tas atkal parādās atmiņā.
Un tad jums ir iespēja vai telpa, lai pie tā strādātu lēnām.
Un tad jūs to atceraties vēlreiz, pat pēc gadiem.
Un tad detaļas un viss pēkšņi atgriežas, tu visu atceries?
Jā, tas parādās. Jums ir iedomāties, ka tas ir kā grozs, un visas sliktās atmiņas,
dramatiskie pārdzīvojumi vienkārši tiek iemesti tajā.
Rituālās vardarbības gadījumā - un tieši par to mēs runājam - ir tik daudz dramatisku
pārdzīvojumu, un viss tiek mests vienā lielā grozā.
Un, ziniet, tas ir tāpat kā ar veļas mazgāšanu - nāk vienas atmiņas, tad nāk citas, un sākumā tās
vispār nav saskaņotas, tāpēc tām nav nekādu vadlīniju.
Tie ir kā mazi puzles gabaliņi, kurus laika gaitā var salikt kopā.
Taču šī puzles daļa ir detalizēti izstrādāta, taču jūs, iespējams, nesapratīsiet, kas ir šajā
attēlā, ja vēl neesat paspējis pievienot pārējās.
Labi. Jā, tas ir neticami šī vārda vistiešākajā nozīmē.
Tad tu esi piedzīvojis tik briesmīgas lietas, un cilvēki tev netic - jo tas ir tik neticami, ka šis personības
sašķelums patiešām pastāv, šī atmiņu apspiešana, šī amnēzija.
Taču ir arī citi šķēršļi, kas traucē jums, izdzīvojušajiem, neticēt.
Un tā ir pašu notikumu neticamība.
To dzirdat gandrīz no visiem cietušajiem, ka vainīgie pat saka tieši viņiem sejā:
"Neviens tev neticēs, tas izklausās pārāk traki."
Gvido Grandts nesen man minēja piemēru par gadījumu, kad noziedznieks, pārģērbies par
Mikiju Peliņu, ļaunprātīgi izmantoja bērnu.
Un, kad bērns par to pastāstīja un teica: "Miksimpuzis mani izvaroja", protams, neviens
bērnam neticēja, un vainīgais smējās no sevis.
Jā, Šantāla, es jums atskaņošu īsu fragmentu no videoieraksta par "Sātaniskās panikas" kustību.
Jo viņi tur runā par jums.
Un šī kustība apgalvo, ka sātaniskā rituālā vardarbība neeksistē.
Upuri vienkārši vēlas uzmanību un visu izdomā vai arī viņus pierunā terapeiti utt.
Uz brīdi ieklausīsimies tajā.
"Šantala Frei - vienkāršāk sakot, kad vien tiek pieminēts viņas vārds, ir daudz video ar viņas piedalīšanos, un mēs
pat publiski rādījām vienu no tiem kādā no mūsu pasākumiem.
Es vienmēr dodu cilvēkiem tikai šo darbu:
Viņa stāsta, ka "trīs tenori" un Pīters Aleksandrs viņu rituāli izmantojuši sātaniskā rituāla laikā Barselonas katedrālē.
Domāju, ka par šo lietu man vairs nav jāstāsta.
Vai ir vēl kas patiešām svarīgs?"
Tātad, mīļā Šantāla, tu un tavs stāsts bija šīs žūrijas 30 sekunžu vērts, un tad āķis bija zem tiem.
Tas nevar būt tāpēc, ka "Trīs tenori" un Pīters Aleksandrs Barselonas katedrālē tevi rituāli izvaroja.
Tas mūs atgriež pie tēmas, ko tikko pārrunājām ar Sandru Rašu.
- Lielākā daļa izdzīvojušo runā par to, ka iesaistīti prominenti un elites cilvēki, kuri ir
labi saistīti starptautiski un viens otru sargātu.
Tātad, Šantāla, jums ir vairāk nekā 30 sekundes, lai kaut ko par to pateiktu.
Jā, nu, tu jau tiešām esi to teicis vairākas reizes. Tas ir tik neiedomājami, tik maz ticams.
Tātad tas patiesībā pārsniedz parasto ietvaru, ka jums patiešām ir grūti tam noticēt.
Un tā ir taisnība, kad esat bērns un piedzīvojat to, jums tas tiek stāstīts atkal un atkal, tas tiek ieaudzināts:
"Ja tu kādreiz par to runāsi, tev no tā nebūs nekāda labuma, jo neviens tev tāpat neticēs."
Tā patiešām ir tāda sega.
Tā ir kā aizsardzība noziedzniekiem, un tas ir arī viens no viņu lielākajiem ieročiem, ka viņu organizētās lietas ir tik
milzīgas un tālejošas, ka parastam cilvēkam - vai cilvēkam, kurš vienkārši dzīvo normālu dzīvi - ir grūti to iedomāties.
Jā, bet tā tas vienkārši ir. Tāpēc, pirmkārt, es tiešām gribu teikt, ka es neesmu tur un nerunāju par savu
pieredzi, lai man ticētu pēc iespējas vairāk cilvēku.
Tātad, ja Bernds Harders man netic, tad viņam nevajadzētu man ticēt.
Bet es esmu tur, lai mudinātu cilvēkus uzdot sev jautājumus, kad viņi dzird kaut ko tādu: Un kas būtu, ja tā tomēr būtu taisnība?
Patiesi, es varu apliecināt visiem, kas tagad klausās un skatās šo sarunu, ka - ja jūs esat uzsākuši šo ceļu - jūs
ļoti ātri sapratīsiet, ka tā diemžēl joprojām ir taisnība.
Diemžēl, diemžēl. Kāpēc diemžēl?
Jo tieši tagad, šajā brīdī, kad mēs runājam viens ar otru, ir bērni, kuri to piedzīvo.
Un, ja mēs nepiecelsimies un neskatīsimies, bet visu laiku neteiksim: "Ak, tas nav
iespējams!", tad šie bērni turpinās to piedzīvot.
Un es uzskatu, ka tas ir mūsu, sabiedrības, pienākums - un es esmu šeit, lai par to runātu, jo esmu to piedzīvojis,
- un es patiešām vēlos jūs mudināt uz to paskatīties.
Jā, un jūs patiešām atradīsiet pierādījumus tam, ka tā ir taisnība.
Jā, paldies, Šantal.
Vai vēlaties īsi pastāstīt, ko pieredzējāt Barselonā?
Bernds Harders to noraidīja, jo tas acīmredzot nav iespējams.
Jā, Barselonā tas bija tā - es, protams, pieņemu, ka prominenti cilvēki izīrēja visu Sagrada Familia , kas
atrodas pilsētas centrā, vai vienkārši rezervēja to sev.
- Tas notika 30. aprīlī, un 30. aprīlis ir sātana dzimšanas diena, un tika sarīkots milzīgs, milzīgs rituāls.
Tātad, no vienas puses, Sātana dzimšanas diena, no otras puses, manas tā sauktās "Tumsas Mātes" apmācības
pabeigšana, par ko mēs jau esam dzirdējuši iepriekš.
Un šajā rituālā mani vienkārši izvaroja arī slavenības - kā tikko teica Bernds Harders - "trīs tenori" un Pīters Aleksandrs.
"Trīs tenori" tolaik vēl nebija pazīstami kā "trīs tenori".
Tātad tolaik viņi vēl rīkoja atsevišķas izrādes vai koncertus.
Taču jau tolaik bija skaidrs, ka viņi kādā brīdī satiksies.
Šādos pasākumos es atkal un atkal esmu dzirdējis, kas notiks nākotnē vai kādi ir viņu plāni.
Tātad viņi visi trīs bija tur un tikai vēlāk sanāca kopā.
Un tas attiecas arī uz vietām, kur tiek aicināti cilvēki, t.i., prominenti cilvēki, kuri,
iespējams, tajā brīdī vēl nav tik prominenti.
Bet tieši tāpēc, ka viņi piedalās šādos rituālos, viņiem tiek solīts, ka viņi pretī saņems karjeru.
Un es domāju, ka tieši tas notika ar "trim tenoriem", jo, manuprāt, viņi kļuva slaveni divus vai trīs gadus vēlāk.
Neticami.
Jā, jūs patiešām neticētu, ja simtiem un tagad pat tūkstošiem cilvēku nebūtu izteikuši tieši tādus pašus apgalvojumus.
Kā jau minēju, savās dokumentālajās filmās esmu apstrādājusi tikai 1024 izdzīvojušo ziņojumus - un tas ir pilnīgi nežēlīgi.
2022. gadā vēl bija 27 cietušo ziņojumi, 2023. gadā jau bija 111 ziņojumi no cietušajiem,
2024. gadā - 247 un šogad - 640 jauni ziņojumi.
Tā ir eksponenciāla līkne, un šī līkne nekad nebeidzas.
Tāpēc manam tēvam radās šī ģeniālā ideja par Vetopēdiju, lai cilvēki, kas pārcietuši
rituālo vardarbību, varētu reģistrēties Vetopēdijā.
Tā ir kā Vikipēdija, taču tā ir bezmaksas enciklopēdija, kurā ir iekļautas atšķirīgas balsis.
Visus šos ziņojumus var apkopot un apkopot lielā starptautiskā datubāzē. Šī platforma jau ir pieejama 21 valodā.
Chantal, es redzēju, ka tu jau esi pierakstījusies.
Manuprāt, tas ir lieliski.
Vai vēlaties īsumā pastāstīt pārējiem izdzīvojušajiem un mums, kā reģistrēties, vai arī vēlaties parādīt mums savu ierakstu?
Jā, es labprāt.
Sadaļā "Rituālā vardarbība" ir īsas liecinieku liecības.
Augšējā labajā stūrī varat noklikšķināt uz "Ievadīt liecinieku ziņojumus", un tad ir
pieejami dažādi jautājumi, uz kuriem varat atbildēt.
Vispirms īsi pastāstiet savu dzīvesstāstu, kā arī nozieguma vietas, kurās esat to piedzīvojis, valstis,
kurus noziedzniekus redzējāt - ja vēlaties to ievadīt.
Manuprāt, tā ir lieliska ideja, un es patiešām vēlos iedrošināt visus izdzīvojušos, kuri uzdrošinās kaut ko pieteikt.
To var ievadīt arī anonīmi.
Patiesībā tas ir, lai paceltu balsi, lai parādītu: "Sveiki, mēs neesam vieni, mēs esam šeit. Mēs paceļam
savas balsis un neapstāsimies, kamēr netiksim sadzirdēti."
Tāpēc es domāju, ka mēs tiekam sadzirdēti - es tam ticu -, bet lielākā daļa joprojām mūs ignorē.
Un tas ir veids, kā - kā to sauc?
Lois: Vetopēdija
Jā, tieši tā.
Un tas ir veids, kā patiešām turpināt darbu - un, ja pierakstīsieties, jums nekas nedraud, -
un turpināt nepārtraukti paust savu viedokli.
Vēlos jūs mudināt to darīt.
Ļoti jauki, liels paldies par dalību un reģistrēšanos.
Avotus var ievadīt arī Vetopedia vietnē.
Mēs redzam jūsu abas grāmatas šeit, kur jūs varat tās pasūtīt.
Varat arī augšupielādēt videoklipus.
Tas ir kaut kas ļoti īpašs par Vetopedia, ka avoti ir nodrošināti, jo daudzi video par
rituālo vardarbību pastāvīgi pazūd no interneta!
Daudziem citiem upuriem mēs jau esam varējuši nodrošināt šos videoklipus Vetopedia
vietnē, kas jau ir pazuduši no citām platformām.
Jā, tāpēc liels, liels paldies, dārgā Šantāla, par to, ka tu esi tur un turpini, neskatoties uz visiem šiem uzbrukumiem.
Tagad atkal arī ar Vetopedia!
Paldies no sirds par šo sarunu.
Liels paldies par jūsu apņemšanos un atbalstu rituālās vardarbības upuriem. Liels paldies.
Nav par ko.
Tagad es vēlētos pāriet pie Marsēla Poltes, kurš ir strādājis ar daudziem rituālo
vardarbību pārdzīvojušajiem un skaidro šos noziegumus.
Noņemiet klipu!
Pēc tiesību zinātņu studijām Dr. Marsels Polte 15 gadus strādāja par juristu starptautiskos advokātu birojos komerctiesību jomā.
Viņš joprojām strādā par juristu.
Papildus advokāta darbam viņš vairākus gadus vadīja psihoterapijas praksi kā ārsts.
Pateicoties šai darbībai, 2017. gadā viņš saskārās ar sātaniskās rituālās vardarbības tēmu un ir intensīvi ar to nodarbojies.
Viņa pētījumu un daudzo tikšanos ar cilvēkiem, kas pārcietuši sātanisku rituālu vardarbību, rezultātā ir tapušas trīs grāmatas:
"Dark New World Order Volumes 1 and 2" un "Uncle Sam's: An Insider's Account from the Hell of Monarch-Mind Control".
Viņa grāmatas raksturo padziļināti pētījumi un plašas atsauces.
Viņš ir arī atbalstījis rituālo vardarbību pārdzīvojušo personu publikācijas ar savu priekšvārdu.
Viens no viņa darba mērķiem ir parādīt, kā sātaniskā rituālā vardarbība sektu un tādu slepeno dienestu kā CIP prāta kontroles
programmas ir savstarpēji saistītas un tiek pielietotas.
Nežēlīgas spīdzināšanas un ļaunprātīga izmantošana tiek izmantota, lai bērniem un jauniešiem radītu
personības šķelšanos, ko var attiecīgi kondicionēt.
Sveiki, Marsels Polte, vai jūs mūs dzirdat?
Jā, es tevi lieliski saprotu.
Ļoti jauki, mēs sveicam jūs 22. AZK. Prieks, ka esat šeit.
Paldies, Loisa.
Jūs jau esat dzirdējuši Sandras Rašas un Šantalas Frei īsos priekšlasījumus 22. AZK.
Arī jūs pats esat saskāries ar daudziem izdzīvojušajiem.
Vai varat īsā izklāstā apkopot to, ko esat atklājis savās grāmatās par sātanistisko rituālo vardarbību,
dokumentāliem pierādījumiem par armijas un CIP iesaisti?
Vai jūs varat pastāstīt kaut ko vairāk par MK-Ultra-Mind Control un tā tālāk? Un vai jūs
varētu īsi paskaidrot, kas ir MK-Ultra-Mind Control?
Jā, es labprāt. Es to darīšu.
Un es priecājos, ka man ir iespēja Sandras un Šantalas ziņojumus iekļaut plašākā kontekstā.
Rituālā vardarbība un prāta kontrole ir tieši sistemātiska vardarbība, kas sastāv ne tikai no
individuāliem aktiem, bet ir iestrādāta plašākās struktūrās.
Destruktīvi kulti, slepenas militāras programmas un tīkli, kas darbojas vairākās paaudzēs.
Jau daudzus gadus esmu pētījis šo militāri-sātanisko kompleksu un dokumentējis, kā šīs jomas savstarpēji pārklājas.
Manās grāmatās ir apkopoti šie secinājumi.
Tur var atrast visus avotus un atsauces.
Turpmāk izklāstītais ir balstīts ne tikai uz tādu izdzīvojušo cilvēku kā Šantāla un Sandra liecībām, bet arī uz
daudzu citu terapeitu specializēto literatūru, publiskotiem valdības dokumentiem un starptautiskiem pētījumiem.
Un rituālā vardarbība, jāsaka, ir kas vairāk nekā tikai reliģisks māns vai sadistiska vardarbība.
Tie ir apzināti organizēti vardarbības akti, kas atbilst okultisma vai sātanisma ticības sistēmai.
Un kulta ģimenēs tieši šī programma tiek nodota no paaudzes paaudzei.
Bērni jau no dzimšanas ir spiesti ieņemt ne tikai upura, bet arī vainīgā lomu.
Viņi tiek spīdzināti, ļaunprātīgi izmantoti un spiesti nogalināt dzīvniekus vai pat cilvēkus, kā mēs tikko dzirdējām.
Tam ir trīs mērķi. Pirmkārt, personības iznīcināšana.
Ārkārtējā trauma sašķeļ upura psihi.
Otrkārt, pamatojoties uz to, tiek veidotas kontrolējamas personības daļas, tā sauktie "alteri"
jeb iekšējās daļas, kas izpilda īpašas komandas.
Treškārt, un tas ir arī svarīgi, saikne ar noziedznieka struktūru, mākslīgā veidā radot upuriem ne
tikai vainas apziņu, bet arī bailes un lojalitāti.
Šādā veidā upuri jau no dzimšanas tiek piesaistīti šīm kulta struktūrām.
Un šie mehānismi traumu pētījumos ir aprakstīti jau gadu desmitiem.
Vācijas un starptautiskie eksperti, piemēram, Michaela Huber un Dr. Alison Miller, apstiprina šo piespiedu disociācijas
modeli , kas regulāri novērojama rituālās vardarbības upuriem.
Taču - un tas ir ļoti svarīgi - rituālās vardarbības esamību var pierādīt ne tikai ar liecinieku liecībām, bet arī ar datiem.
"Rituālās vardarbības darba grupa" 2005. un 2007. gadā veica vairākas psihoterapeitu aptaujas Vācijā.
Kopumā vairāk nekā 200 gadījumu tika atzīti par ticamiem. Tostarp bija 42 ziņojumi par slepkavībām.
Un "Jūtas štata darba grupa rituālu ļaunprātīgas izmantošanas jautājumos" jau 1992. gadā
apstiprināja, ka ASV ir izveidojušās līdzīgas struktūras.
Visbeidzot - starp daudziem citiem - "Neatkarīgās komisijas seksuālās vardarbības pret bērniem
izmeklēšanai", UKASK, no Vācijas, 2016. gada pētījums.
Tajā vēlreiz tika izvērtēta 174 psihosociālo pakalpojumu speciālistu no Vācijas pieredze, kuri norādīja, ka ir
strādājuši ar organizētās un rituālās vardarbības upuriem.
No tiem 69% gadījumu bija saistīti ar sātanistu grupām.
Un šie skaitļi to pierāda: Mēs nerunājam par atsevišķiem gadījumiem, mēs runājam par starptautiski atkārtojošos
parādību, kas profesionālajā vidē tika atzīta ilgi pirms tam, kad tai tika pievērsta sabiedrības uzmanība.
Lai izprastu šos rituālās vardarbības mehānismus, jāzina arī prāta kontroles vēsturiskās programmas.
Pagājušā gadsimta 50. gados CIP uzsāka projektu MK-Ultra. Tā bija pētniecības programma,
kuras mērķis bija manipulēt ar cilvēka apziņu.
MK-Ultra ietvēra vairāk nekā 140 apakšprojektu, kuros tika veikti eksperimenti ar cilvēkiem, izmantojot narkotikas,
galvenokārt LSD, hipnozi, elektrošoku, miega deprivāciju un sensorās deprivācijas, t. i., stimulu deprivāciju.
Un tā mērķis bija attīstīt prāta un uzvedības kontroles mehānismus.
Par to, kas oficiālajos dokumentos par MK-Ultra ir tikai ieskicēts, daudzi izdzīvojušie
rituāla kontekstā ziņo kā par reālu pieredzi.
Pārsteidzoši ir tas, ka tie izmanto tos pašus paņēmienus, tos pašus mērķus un dažos
gadījumos arī tās pašas noziedznieku grupas.
Protams, ir arī izdzīvojušie no pašas MK Ultra programmas, kas tagad tiek dēvēta par "Projektu Monarhs".
Marija Sparrow ir viena no tām. Viņas teikto var atrast lapā "50 balsis par rituālo vardarbību" (https://www.50voices.org/).
Bet arī Ketija O'Braiena (Cathy O'Brien) un Keitija Grovesa (Katie Groves).
Un jau 1995. gadā - un tas arī ir svarīgi - izdzīvojušie no MK-Ultra liecināja Vašingtonā "Padomdevējai
komitejai par eksperimentiem ar radiāciju uz cilvēkiem".
Jūs joprojām varat atrast protokolus. Neviena no šīm idejām nav jauna.
Būtiskākais ir tas, ka rituālā vardarbība un MK-Ultra nav atsevišķas parādības.
Tos vieno kopīga ideoloģija - sātanisms kā varas un kontroles sistēma.
Abos kontekstos mēs atrodam tos pašus pamatprincipus, proti, indivīda pilnīgu pakļaušanu, dehumanizāciju,
izmantojot galēju vardarbību, un instrumentu, t.i., cilvēku, kas izpilda pavēles, vēlāk tās neatceroties, radīšanu.
Psihologs Dr. Koridons Hamonds (Dr. Corydon Hammond) jau 1992. gadā konferencē atklāti runāja par
šiem sakariem savā tā sauktajā "Greenbauma runā".
Viņš aprakstīja, kā sātaniskie kulti un slepeno dienestu programmas darbojās roku rokā, lai izraisītu disociāciju .
Smadzeņu aizsargreakcija, ko bieži izraisa stress vai pārmērīgas prasības], un programmēt šīs
personības struktūras noteiktiem upuru uzdevumiem.
Tāpēc daudzi izdzīvojušie arī ziņo, ka noziedznieki bija iesakņojušies gan militārajās, gan slepeno dienestu
aprindās, gan arī sektās - citiem vārdiem sakot, ja tā var teikt, viņiem bija vienas ideoloģijas divas sejas.
Viens no spilgtākajiem piemēriem - un esmu pārliecināts, ka daudzi cilvēki atpazīs šo vārdu - ir pulkvežleitnants
Maikls Akvino, kurš bija arī Seta tempļa augstais priesteris.
Pilnīgs sātanists, jā!
Var teikt, ka šīs kontroles pamatā ir disociācija, atdalīšanās.
Ekstrēmu, lielākoties atkārtotu traumu rezultātā apziņa galu galā sadalās atsevišķās daļās.
Un šīm iekšējām daļām vainīgie var piešķirt jaunu identitāti, uzdevumus un izraisītājus.
Un ļoti īsi par svarīgākajām metodēm, kā tas darbojas, kā tas tiek panākts.
Tas ietver "traumas izraisīšanu" ar spīdzināšanu, sāpēm, vardarbību, elektrošoku vai nāvei tuvu
pieredzi, piemēram, noslīkšanu, kā arī hipnozi un suģestiju.
Tas viss tiek kombinēts ar simboliem, cipariem vai burtu sērijām, piemēram, "alfabēta kodiem", tad šī stimulu atņemšana, piemēram,
tvertnēs vai kamerās, salīdzināma ar to, kā tas ir attēlots seriālā "Stranger
Things"; iedvesmojoties no reāliem eksperimentiem.
Pēc tam tiek ievadītas zāles, bieži vien kopā ar elektrošoku, lai palielinātu iespaidojamību, t. i., spēju tikt ietekmētam.
Un vēl ir arī programmēšana ar rituālu palīdzību, kad noziedznieki simulē garīgu līmeni, lai
upuriem implantētu šādas pārdabiskas varas struktūras.
Savā pētījumā es salīdzināju šos mehānismus ar publiskotajiem MK-Ultra dokumentiem.
Un var teikt, ka pamati ir ļoti skaidri dokumentēti.
Daudzu cietušo ziņojumu centrālais elements ir arī tā sauktās pašiznīcināšanās vai pašnāvības
programmas, kuru mērķis ir pastāvīgi kontrolēt cietušo un novērst jebkādu izpaušanu šādā veidā.
Programmas tiek iedarbinātas, izmantojot tādus trigerus kā atslēgas vārdi vai simboli, noteiktas skaņas
vai mūzika vai saskarsme ar noteiktiem cilvēkiem vai iestādēm, piemēram, terapijas kontekstā.
Tāpēc, kad upuris stāsta par savu pieredzi, viņš pēkšņi sāk panikot vai sāpināt sevi, jo kāda
iekšējā daļa ir ieprogrammēta, lai aizsargātu patiesību.
Citas šo iekšējo daļu lomas ir reportieri, sodītāji vai programmētāji.
Marsels, vai varu tevi uz brīdi pārtraukt?
Ar prieku.
Mēs esam redzējuši mūziķus un aktierus, kuri visi ir atņēmuši sev dzīvību. Un tad jūs vienmēr domājat: "Viņiem tagad
ir slava, viņiem ir nauda. Kāpēc viņi tagad sevi nogalina?"
Vai ir kāds sakars ar šo "pašnāvību programmēšanu"? Ka viņi, iespējams, vēlas izkļūt no
iepakojuma un pēkšņi šī programma ieslēdzas?
Jā, tas ir ļoti pamatots jautājums un arī ļoti svarīgs novērojums, īpaši attiecībā uz
slavenībām, kad cilvēki saka, kā jūs tikko minējāt:
"Viņiem ir bagātība, viņiem ir uzmanība, viņiem vajadzētu būt laimīgiem, pat ja tas, protams, ir saistīts ar zināmu stresu."
Iespējams, ka atsevišķos gadījumos - īpaši tad, ja ir norādes, ka kāds vēlas izņemt
iepakojumu - šādas programmas tiek iedarbinātas.
Protams, retrospektīvi to ir grūti pierādīt.
Tomēr es uzskatu, ka tie ir diezgan atsevišķi gadījumi.
Dažiem tas ir patiešām spēcīgs pieņēmums, tiem, kuri jau ir norādījuši, ka vēlas runāt par lietām vai
jau ir pievērsušies noteiktiem kritiskiem jautājumiem.
Tomēr daudzos gadījumos aiz tā slēpjas kas cits.
Un jums ir sev jājautā: "Kas ir tas lielais iekšējais konflikts, kas šīm ievērojamajām "slavenībām" izraisa pašnāvību?".
Tomēr tas noved pie vēl tumšākiem vai tikpat tumšiem apļiem, kad nākas sev jautāt: "Kāda bija šīs slavas cena?
Un vai tā rezultātā, iespējams, rodas sirdsapziņas konflikti, vai arī, iespējams, ir pat mehānismi, kas pārsniedz šīs
prāta kontroles metodes, kā es tās aprakstīju, lai, tā sakot, paverdzinātu šādus cilvēkus ļoti, ļoti dziļā līmenī?"
Tas pārsniedz šī raksta apjomu, taču tas ir ļoti, ļoti svarīgs jautājums.
[Jā, pāriesim no pašnāvību programmas pie plašākas ainas.
Proti, tie ir ne tikai izdzīvojušie no Vācijas vai, kā Šantala Frei, no Šveices, bet arī no daudzām citām valstīm, piemēram,
Lielbritānijas, ASV, Nīderlandes, Austrālijas un Šveices.
Principā var teikt, ka visā pasaulē ir ziņojumi ar līdzīgām tendencēm - īsi apkopojot.
Vairumā gadījumu vainīgā persona ir ģimene.
Tiek pieminētas tādas noziegumu vietas kā privātmājas, baznīcas, pazemes telpas, militārie objekti vai meži.
Vēl ir prāta kontrole, cilvēku tirdzniecība, bērnu pornogrāfija, prostitūcija un tā sauktās snuff filmas (reāli reāli filmēti
slepkavību, pašnāvību un tamlīdzīgu vardarbību ieraksti izklaides nolūkos), kā arī saikne starp vietējiem
kultiem, kuros tas notiek, un starptautiskiem tīkliem.
Un visa šī lieta, šīs struktūras, atkal pārklājas ar organizēto noziedzību, kā arī ar valsts vai
militārajām jomām, kurās tiek veikti eksperimenti ar cilvēkiem.
Šantal Frei minēja vienu piemēru - saistību ar ASV militāro bāzi "Dagger Complex" Darmštatē, kur viņai bija šāda pieredze.
Ketija O'Braiena (Cathy O'Brien), piemēram, par noziegumu vietām nosauc arī daudzas ASV
militārās bāzes, kā arī, piemēram, NASA objektus.
Savā grāmatā "Tēvocis Sems" es analizēju Keitijas Grovesas (Katie Groves) izteikumus, kura videoierakstos stāsta
par savu pieredzi tā sauktajā "snuff fabrikā", kur tika veidotas slepkavības filmas ar bērniem.
Viņa apraksta, kā šie bērni tika sistemātiski ļaunprātīgi izmantoti, spīdzināti un nogalināti pazemes iestādē Teksasā.
Pēc viņas teiktā, šo iestādi kontrolēja CIP, kas esot vadījusi starptautisku bērnu tirdzniecības tīklu.
Viņas pasūtītais "attālās redzamības eksperiments" faktiski neapšaubāmi apstiprināja šīs iekārtas eksistenci.
Un, lai gan šos apgalvojumus, izņemot "attālo skatīšanos", ir grūti pārbaudīt, jāsaka, ka tie daudzās detaļās atbilst citu
izdzīvojušo cilvēku modeļiem, īpaši kombinācijā ar rituāliem elementiem, militāru
kontekstu, kā arī sarežģītām programmēšanas metodēm.
Dažos gadījumos izdzīvojušie, kuri viens otru nepazīst, nosauc tās pašas vai konkrētas nozieguma vietas vai vainīgos.
Veicot pētījumu, es iesniedzu CIP tā saukto FOIA pieprasījumu, t.i., informācijas
pieprasījumu saskaņā ar ASV Informācijas brīvības likumu.
Un tad es pieprasīju nodot visus dokumentus, kas attiecas uz jau pieminēto "MK Ultra" izdzīvojušo Ketiju O'Braienu.
CIP atbilde ir ļoti interesanta.
Tas bija šāds: "Dokumentu esamību vai neesamību nevar ne apstiprināt, ne apstrīdēt.
Šādu dokumentu esamība vai neesamība pašlaik ir pašklasificēta un tādējādi aizsargāta no izpaušanas."
Un, ja jūs domājat par šo atbildi, tas nozīmē, ka tā oficiāli saka:
"Acīmredzot ir lietas, bet tās nedrīkst izpaust valsts drošības apsvērumu dēļ."
Pretējā gadījumā viņi būtu vienkārši paziņojuši: "Nav atrasts neviens ieraksts". Tātad "nekas nav atrasts".
Un tas, ka vispār ir kaut kas saistīts ar Ketiju O'Braienu, ir ļoti spēcīga norāde, ka, piemēram, viņas stāstā kaut kas ir.
Papildus psiholoģiskajam un tehniskajam līmenim ir jāsaka, ka ļoti liela nozīme ir arī garīgajam-ideoloģiskajam fonam.
Daudzi noziedznieki uzskata sevi par daļu no sātaniskā vai Luciferiāņu ordeņa, kas vēlas
iegūt varu ar ciešanām, nāvi un pakļaušanu.
Viņiem šie rituāli ir kas vairāk nekā tikai simbolika.
Viņi tic enerģijai vai spēkam, ko var iegūt ar šo upuri.
Tieši šī pārliecība tiek nodota no paaudzes paaudzē kulta ģimenēs un pēc tam apvienota ar elitāru pasaules uzskatu:
Proti, izredzētie - no viņu viedokļa raugoties - ir pārāki par pārējiem cilvēkiem, no kuriem
viņi tomēr arī baidās viņu skaitliskā pārākuma dēļ.
Jā.
Svarīgas ir arī sekas, kas skar upurus, proti, šo sistēmu upurus.
Viņi cieš no smagākajām traumas sekām, piemēram, kompleksas disociācijas (psiholoģiska atslēgšanās vai nošķelšanās -
piemēram, transa sajūta, nerealitātes sajūta). Smadzeņu aizsargreakcija, ko bieži izraisa stress vai
pārmērīgas prasības]. Flashbacks - Sandras un Šantalas pieminētie trauksmes traucējumi, kompulsīva uzvedība.
Šo gadu ļaunprātīgas izmantošanas rezultātā var būt fiziskas slimības.
Un bieži vien arī dziļas identitātes krīzes.
Tāpēc arī daudziem cietušajiem attīstās šī disociatīvā identitātes struktūra, kā to bija iecerējuši vardarbības veicēji.
Tas nozīmē, ka iekšpusē būs daudz cilvēku, kas parādīsies arī ārpusē.
Tāpēc, runājot par rituālo vardarbību un prāta kontroli - un es pamazām tuvojos beigām -, runa nav tikai par atsevišķu gadījumu
atklāšanu, bet gan par galveno jautājumu - cik daudz šīs varas zina par cilvēka apziņu un kā tās pēc tam ļaunprātīgi
izmanto šīs zināšanas, lai sasniegtu noteiktu gala mērķi.
Proti, izveidot - no viņu viedokļa - sātanisku pasaules impēriju.
Ir ļoti svarīgi, lai mums būtu neatkarīgi pētījumi par disociāciju . Smadzeņu aizsargreakcija, bieži stresa vai pārmērīgu
prasību gadījumos] un uz traumām balstīta programmēšana, kā arī tas, ka pastāv drošas telpas izdzīvojušajiem.
Bet arī drosmi sadarboties pāri institucionālajām robežām, jo klusēšana aizsargā tikai vainīgos.
Izglītība un izpratne ir pirmais solis, lai pārrautu šo ciklu.
Arī mans darbs ir ieguldījums šo mehānismu visaptverošākā noskaidrošanā.
Rituālā vardarbība nav margināls jautājums, bet gan spogulis tam, kas notiek, kad slepenas, okultas
grupas nepamanītas paplašina savu ietekmi mūsu sabiedrībā.
Jā, kungs.
Tāpēc arī no mums ir atkarīgs, vai mēs pievērsīsimies cietušajiem uzmanību, nopietni uztversim tos un nodrošināsim,
lai šie secinājumi nonāktu līdz plašai sabiedrībai.
Galu galā tas apdraud katra indivīda brīvību.
Rituālā vardarbība un prāta kontrole, kā jau tika minēts lekcijā, ir vienas un tās pašas destruktīvās idejas izpausme:
ka cilvēku var pakļaut, salauzt un pārņemt viņa dvēseli.
Un tomēr katra patiesība, kas nāk gaismā - un tas ir, tā teikt, pozitīvais aspekts -, vājina šo sistēmu.
Galu galā apgaismība sākas tad, kad vārdos izsakām neizsakāmo un kad izdzīvojušie - kā Sandra un Šantāla - uzdrošinās runāt.
Tam ir nepieciešamas tādas platformas kā šī. Tāpēc vēlreiz paldies jums.
Un es vēlos pateikties visiem, kas klausās, par to, ka ir gatavi ne tikai klausīties, bet
arī skatīties un neaizvērt acis. Liels paldies.
Jā! Paldies!
Paldies, Marsels, tikai dažu minūšu laikā jūs patiešām esat piepildījis to, ko mans tēvs teica šīs konferences sākumā.
Viņš, pateicoties mūsu gadu desmitiem ilgušajiem pētījumiem, ir parādījis, kā šīs slepenās struktūras sakņojas sātanismā.
Un mēs esam dzirdējuši no viņu pašu mutes, ka viņi vēlas ieviest sātanisku pasaules kārtību.
Taču viņu ir vairāk nekā mūsu.
Mēs esam daudz pārāki par viņiem, ja vien to apzināmies!
Ja iekšā iekļūs tikai gaisma, tad visa šī noziedzīgā konstrukcija sabruks. Un mēs esam uz robežas.
Un tāpēc: ja jūs visi izplatīsiet šo lekciju un visu AZK, lai tā kļūtu patiešām gaiša, tad šī sātaniskā pasaules kārtība sabruks.
Paldies par jūsu cīņu, lai atklātu šo nežēlīgo praksi.