Prvo 2G, 3G, 4G, a sada 5G mobilna tehnologija.
Do sada je većina stanovništva svjesna da kratkovalno zračenje koje emitiraju antene šteti zdravlju.
A šta je sa Wi-Fi mrežom koju sami instaliramo kod kuće ili sa Wi-Fi mrežom u školama,
kojoj su naša školska djeca neizbježno izložena?
Vijeće roditelja i škola Wolfhalden u kantonu Appenzell, Švicarska, pozvali su gospodina Rolléa da govori o ovom pitanju.
Dominik Rollé je nekoliko godina radio kao nastavnik u srednjoj školi, a kasnije u raznim kreativnim profesijama.
Danas vodi jedan od najsveobuhvatnijih programa obuke za konsultante u Švicarskoj.
U ovom predavanju on pokazuje kako Wi-Fi može oštetiti ćelije u njihovoj srži.
To dovodi do iscrpljenosti, slabosti i povećane podložnosti bolestima.
Poslušajte ovu zabavnu, praktičnu predavanje. Vrijedi toga.
Dobro veče svima. Malo sam odsutan, ali drago mi je što ste pronašli put do ove uzbudljive teme.
Kada je riječ o električnoj energiji, uključena je napetost.
I nadam se da ću ovo moći prenijeti pomoću slajdova koje sam pripremio za vas.
Dakle, da li je Wi-Fi u školama neproblematičan ili upitan?
Želio bih početi anketom kako bismo imali barem neku ideju o tome ko je u prostoriji i kako su raspoređeni.
Prvo pitanje je, da li je Wi-Fi siguran?
Dakle, ako se slažete, cijenio bih da podignete ruke. Na taj način možemo dobiti predstavu o brojevima.
Možda je to jasan signal rukom. Ne vidim ruku.
Ah, da, jedan. Hvala ti što si imao hrabrosti da prekineš led.
Zatim drugo pitanje. Wi-Fi je definitivno u redu?
Ko bi tamo podigao ruku?
To je da, imamo pola šake tamo, dvije i po, to je dobro.
Treće pitanje: Wi-Fi mi izaziva simptome.
Zanima me. Ko ima taj dojam?
Oh, to je velika većina. Ne bih rekao.
Da nastavimo? Imamo Wi-Fi kod kuće.
Da, to je i dalje većina. Malo više od polovine.
I posljednje pitanje je, da li naš Wi-Fi također radi noću?
To je manje. Zato neki ljudi ga isključuju, ne koriste ga noću ili ga uključuju samo kad im treba.
Mislim da će se nakon predavanja vjerovatno jasnije vidjeti ako to možete sažeti. U redu.
Želio bih ukratko ispričati svoj prvi susret s Wi-Fi-jem. Vjerujem da je to bilo 2002. godine.
Bio sam pozvan na konferenciju o elektrosmogu da jednostavno vidim koje će se teme tamo raspravljati.
I sjedio sam u auditoriju, baš kao što i ti sada jesi, i osjećao sam se sve gore i gore. Obično se ne osjećam tako.
I upravo sam nedavno kupio mjerač elektromagnetskog zagađenja za visoke frekvencije i slučajno sam ga imao sa sobom u torbi.
Zatim sam izvadio uređaj. To nije bio taj, to je nasljedni model.
I onda sam se iznenadio kad sam otkrio da je iznad mene, blizu mog sjedišta, bio uređaj koji je tiktao u ritmu od 10 herca.
Tako je ispaljeno u stakato poput mitraljeza.
I onda sam pomislio, u redu. Sad znam šta je Wi-Fi. Čitao sam o tome, ali ga još nisam iskusio.
I na ovoj konferenciji o elektrosmogu sam to doživio na vlastitoj koži.
I evo zapanjujućeg zapažanja. Zatim sam pješačio kući.
I ono što me je zapanjilo bilo je da sam svaki put kad bih zatvorio oči vidio kako trepere svjetla
stroboskopa, baš kao u diskoteci, u istom stakato ritmu.
Dadadadadada, svjetlo se upaljalo i gasilo.
Moj mozak je preuzeo ritam i održavao ga više od pola sata – iako sam bio u prirodi, već vani – ipak ga je opetovao.
To je bilo moje prvo zapanjujuće iskustvo.
To znači da je ritam iz uređaja ušao u moje moždane valove.
U to vrijeme sam imao otprilike pola sata prije nego što ti efekti svjetla više ne budu prisutni.
Da li bi i dalje bilo moguće izmjeriti moždane valove, nisam znao, jer nisam vršio takva mjerenja.
Pa, hajde da pogledamo šta Wi-Fi zapravo jeste. Nisam siguran da li svi imaju istu sliku o tome.
Kada je riječ o računarima, laptopima, tabletima i pametnim telefonima koji se moraju povezati na
internet, u mnogim slučajevima se to radi putem Wi-Fi-ja.
Ovo je bežična tehnologija, što znači da ne moramo priključivati nikakve kablove.
Tehnički napredak je nešto što ne treba shvatati lično. To je ono što imamo ovdje.
Međutim, sada ima sve više uređaja koji imaju ugrađeni Wi-Fi.
Pošto već više od 30 godina mjerim elektrosmog i pomažem ljudima da svoje okruženje učine skladnijim i elektro-biološki
podnošljivijim, otkrio sam stvari koje ne biste očekivali.
Dakle, žena koja više nije mogla spavati i koja je potom tvrdila da njen komšija ima Wi-Fi, koji je sigurno bio njegov.
Ona je elektrosenzitivna, a ja sam jednostavno prošetao kroz njen stan s uređajem. To je dio mog posla.
Onda sam zapravo vidio da je iza zida njenog kreveta to na mjernom uređaju prilično snažno pokazivalo u tom stakato ritmu.
Pa sam izašao iz spavaće sobe i upitao: kakva je ovo soba?
Da, to je samo skladište.
Rekao sam da ovdje mora biti signal, i bio je mali bežični usisavač.
Nemoj me pitati zašto bežični usisavač mora biti povezan na internet.
Oni to nisu znali. Zato su ga objesili da se puni blizu njihovog kreveta – s druge strane zida.
I naravno, to je prvenstveno osjećala žena; muškarac je rjeđe govorio da ga to smeta.
Nažalost, često se događa da nisu svi jednako pogođeni. Ali žena više nije mogla spavati.
Također sam imao dojam da je komšinica iz donjeg stana uzrokovala problem. Bio je to njen bežični usisavač.
Ko bi rekao da mali bežični usisavač, koji se može koristiti i za stol, ima ugrađeni Wi-Fi?
Ako sada kupite frižider ili kuhinjski uređaj, obično dolazi s Wi-Fi-jem.
Dakle, došlo je do toga da postoje frižideri koji imaju senzore u sebi.
Ako nema dovoljno mlijeka, može se odmah ponovo naručiti. Namijenjeno je da nam olakša život, ili se barem tako reklamira.
Mnogi domovi imaju štampače, i čak kada su uključeni, oni imaju ugrađeni Wi-Fi koji neprestano emituje zračenje.
A ako je kancelarija uz spavaću sobu, onda imamo efekat koji može ometati san.
Zvučni sistemi koji se preko noći ne isključe, a zatim u Bluetooth modu, koji je uporediv s
Wi-Fi modom, glasno odjekuju po cijelom stanu.
A u prosječnom stanu koji danas negdje analiziram, imamo između tri i osam, ponekad i do dvanaest uređaja.
Moram isključivati jednu stvar za drugom, bilo iz mreže ili iz baterije, dok na svom
mjernom uređaju ne dobijem potpuni mir i tišinu.
I iskustvo pokazuje da me ljudi tada nazovu i kažu: hej, to je tako briljantno, hvala ti što si nam to pokazao.
Već imam komšije onih kojima sam davao savjete – jedan od njih me nazvao i rekao da je bilo sjajno, a srećom sam i ja
došao i rekao da Wi-Fi narušava kvalitet sna njegovih komšija.
Pošto to uvijek pokazuje, više mu ne trebaju tablete za spavanje. U redu.
Dakle, naravno da možete eliminirati poremećaj lijekom.
Hajde da vidimo kako pulsira. Dakle, pokušat ću ilustrirati ovaj stakato.
Sada ga možete relativno dobro čuti. Dakle, to je Wi-Fi veza koja je na plafonu.
Ako ga sada malo pomjerim, imam prijenos slika ovdje, koji je u ovom slučaju bežičan.
To je razmjena podataka. Zvuči gotovo kao snijeg.
Ali je ovo tatatatata gotovo ekstremnije od razmjene podataka koja se odvija.
I dolazimo do toga zašto je to slučaj.
Dakle, imamo 10 impulsa u sekundi i možemo vidjeti da je ovo očito jače od razmjene podataka.
I ovi udarci su oni koji uzrokuju probleme.
Rade na otprilike 10 herca. I vidjet ćemo kakav će to imati učinak.
Pogledajmo praktičan primjer. Nastavnik me zove.
Mjeriš elektrosmog. Da, u redu. Imam problem.
Postavili ste Wi-Fi u mojoj učionici prije dva mjeseca, i od tada ne mogu mirno predavati.
I onda sam pomislio, u redu, svratit ću da to izmjerimo.
A onda mi je ispričala šta je iz toga proizašlo.
Čuo sam mnogo o elektrosmogu, ali me je ovaj nastavnik zaista iznenadio.
Rekla mi je da ima problema s koncentracijom.
Ona predaje već 20 godina, nikada nije imala nikakvih poteškoća, a otkako je ta stvar visi u njenoj sobi, više se
ne može pravilno koncentrisati i svako veče ima glavobolje.
Dakle, kada tijelo pošalje signal, trebamo ga poslušati.
Ovo je važno kako ne bismo na kraju imali još ozbiljnije probleme na kopnu.
Ona je stalno napeta. Potrebni su joj masažni kupki ili nešto drugo što će joj pomoći da se tijelo ponovo opusti.
A onda mi je rekla najnevjerovatniju stvar: da je u tih dva mjeseca dobila 15 kilograma.
Važno je razumjeti da masno tkivo djeluje kao izolacija za mnogo osjetljivije organe, što znači da tijelo reaguje inteligentno.
Dakle, razumljivo je da on u tako ekstremnoj situaciji iznenada nakupi toliko masnoće kako bi se zaštitio.
Kad mi je rekla šta se dešava s učenicima, i kao što sam rekao, ona ima 20 godina iskustva, rekla je da nikada prije
nije iskusila takve blokade u učenju ni u jednom razredu.
I gotovo nikada nema dan kada su svi učenici prisutni.
Dakle, sve je više bolovanja, ima mnogo više agresije, čim zazvoni zvono za pauzu, počinje prepiranje i vikanje,
i ona nekako osjeća da više ne može obuzdati tu energiju.
A onda je čak postojala i činjenica da je, pored pojačane agresivnosti, bilo i spontano povraćanje.
Odbor škole je tada rekao da sigurno kruži neki virus. Ali u ekstremnim slučajevima takav signal može
poremetiti nervni sistem do te mjere da dijete povraća.
I više puta se dogodilo da je dijete jednostavno odustalo od sveski.
I da, naravno, bilo je puno posla da se to ponovo očisti.
Bio sam prilično izgubljen. Srećom, u svojoj kutiji za mjerenja imao sam aluminijsku foliju, pa sam je
omotao oko antena i vidio da su vrijednosti mnogo bolje.
Sljedećeg dana sam primio ljutit telefonski poziv od direktora te škole.
Tokom telefonskog poziva preokrenuo sam situaciju i rekao da je ono što je on očekivao od ovog
nastavnika i ovog školskog razreda bilo potpuno neodgovorno.
U najmanju ruku, ovo bi se trebalo premjestiti iz prostorije u hodnik, što je moguće dalje od
učionica, kako bi se barem ublažili najgori efekti.
A apsurdno je bilo to što, možda ovdje možete vidjeti, postoji jedan element i postoji drugi.
Jedan od njih ima antenu, koju sam omotao aluminijskom folijom.
Ona ima dvije Wi-Fi mreže, jednu za vrtić.
Zatim sam ga pitao: reci mi iskreno, koja djeca iz vrtića trebaju provjeriti svoje e-mailove kad stignu u vrtić?
Ili oni stvarno već idu online?
Zašto biste radili tako nešto za dobnu grupu za koju to zaista nije prikladno?
Bilo je malo prepirke, ali nekoliko sedmica kasnije učiteljica me je nazvala da mi se zahvali, rekavši da je
ravnatelj reagirao i uklonio te stvari što je dalje moguće od nje kako bi se oporavila.
Dakle, to je ono što smo naučili iz praktičnog iskustva.
Hajde da vidimo šta ovaj citat kaže.
Dokazano je oštećenje genetskog materijala kada su ljudske krvne ćelije izložene elektromagnetnim poljima.
Postoje dokazi o povećanom riziku od raka. Ovo nije samo o glavoboljama, ovo je o raku.
A odakle misliš da je ovaj citat?
U patentnoj prijavi Swisscoma koja se odnosi na WLAN.
To je dobro poznato, a ipak se i dalje odgađa. To je neuporediva neodgovornost.
I večeras ćete čuti druge stvari u tom smislu.
Još jedan citat koji mi je zaista zapeo za pamćenje.
Bilo nam je naloženo da formuliramo NIS propis, koji je propis o zračenju, na takav način da
telekomunikacijska kompanija može slobodno razvijati se.
Što je više elektrosmoga, to su ljudi sve zbunjeniji i sve više koriste svoje mobilne telefone, što
je zdravo, barem za telekomunikacijsku industriju.
Dakle, tu ima velika doza sarkazma. A ko je to bio?
Bio je to bivši savezni savjetnik Moritz Leuenberger na sastanku delegata šaffhausenske
S-Bahn 2004. godine. Od tada se ništa nije dogodilo.
I kao što znate, on je potom predao svoje ministarstvo Doris Leuthard, koja se tako dobro snašla u Swisscomu da je
svaki napor koji je Moritz Leuenberger uložio potom poništen.
Dakle, postoje različita gledišta. Važno je to razumjeti.
Mislimo izvan okvira. Atomski prasak.
Ono što vidimo je da su postavljene tribine kako bi ljudi mogli gledati ovaj događaj.
I naravno, bilo je poznato da postoji određeni rizik za oči.
Potrebne su posebne naočale koje štite od gama zračenja ili rendgenskih zraka.
Bilo je poznato da je određena udaljenost potrebna kako bi se spriječilo da udarni val i toplotni
val postanu kritični. Sve se to moglo izračunati.
Ali o čemu nisu razmišljali bila je ova gama zračenja.
A gama zračenje je upravo ono što uzrokuje probleme tijelu ili ćeliji, jer može dovesti do loma i
degeneracije lanaca DNK, što se može razviti u rak.
I navodim ovaj primjer jer znamo jednako malo o elektrosmogu, o ovim pulsnim frekvencijama i o
frekvencijama koje se koriste za ovu bežičnu tehnologiju.
Uvijek imamo ovu opsesiju tehnologijom i mislimo, vau, to je sjajno.
Da, ko ne bi želio biti negdje blizu takve eksplozije? To su ljudi mislili na početku.
Pitanje je, kako će se ovo dalje razvijati?
I navodim ovaj primjer jer želim govoriti o studiji, REFLEX studiji.
Ovo je slika našeg DNK, našeg genetskog materijala, snimljena elektronskim mikroskopom.
Trebala bi izgledati gotovo kao nebesko tijelo.
Ako se sada zrači gama zrakama, što je ekvivalentno 1.600 rendgenskih snimaka – količina koja se nikada
normalno ne koristi ni za koga – tada lomovi na niti ćelije uzrokuju razdvajanje DNK, i izgleda ovako.
To je bilo poznato. Zato se naziva jonizirajućim zračenjem. Jonizirajuće zračenje je opasno.
Zatim je za nauku uslijedio šok: tokom 24-satne izloženosti običnom mobilnom telefonu koji radi na 1.600 MHz i SAR
vrijednosti koja nije ni na maksimalnih 2 vata po kilogramu, već na 1,3 vata po kilogramu, pojavila se ova slika – slična ovoj.
I kažu da to nije jonizirajuće zračenje, a ipak je oštetilo genetski materijal.
A onda se postavlja pitanje koliko dugo treba prije nego što se negdje razvije tumor.
To je bila REFLEX studija koja je to pokazala.
Pokazalo je genotoksični učinak UMTS-a, tada poznatog kao UMTS, a sada SS3-G, pri niskim jačinama polja.
Studija je potvrđena nekoliko puta. To je nauka.
Ako se studije mogu potvrditi više puta, onda ih morate istražiti.
Naučna etika zahtijeva da ovo pobliže istražimo.
Šta se dogodilo? I nećete vjerovati, ali je istina.
Profesor Lerchl, bivši predsjednik Njemačke komisije za radiološku zaštitu – oduvijek sam mislio da Komisija za radiološku
zaštitu postoji da bi zaštitila stanovništvo od zračenja.
Ali ono što se ovdje dogodilo bilo je suprotno, naime da je zračenje bilo zaštićeno,
da mu je bilo dopušteno da nastavi zračiti.
Pokrenuo je kampanju klevetanja protiv istraživača, tvrdeći da je studija falsificirana – i da je najniže vrste.
On je potom tvrdio da je asistent bio zaljubljen u profesora koji je proveo ovu studiju refleksa.
A onda je dopustio medijima da to objave.
Dakle, nešto što nema nikakve veze sa naučno utemeljenim radom, već je jednostavno napad ispod pojasa.
I trebalo je godinama prije nego što je u medijima procurilo da je ovaj profesor Lerchl
bio optužen. Dakle, kleveta najvišeg stepena.
Ali su ljudi svejedno vjerovali. Rekli su: da, pomoćnica zaljubljena, ona je falsificirala rezultate studije.
I to nije bio slučaj. To je dokazano. Ali je trebalo godinama, prolazeći kroz sve sudove. Tako to funkcioniše.
A ako napravimo korak dalje i pogledamo šta se zapravo može dogoditi unutar same ćelije i zašto dolazi
do ovih prekida lanaca DNK, sada to također znamo.
Ovo je iz istraživanja prof. dr. Martina Palla.
Dakle, ovdje imamo staničnu membranu. Donja strana je unutrašnjost, gornja strana je vanjština.
Kalcij s dvostrukim pozitivnim nabojem gotovo nikada ne bi trebao ulaziti.
Natrij i magnezij, na primjer, trebaju biti dopušteni jer su važni građevni blokovi ćelije. Ali kalcij treba biti isključen.
Kada kalcij uđe u sistem, počinju problemi. I to je ono što je Martin Pall dokazao.
Ovo stvara superoksid i azot monoksid, koji se zatim kombinuju i formiraju peroksinitrit. To je najsnažniji radikal.
Tako je snažan da jednostavno izbaci elektrone iz ćelija. A zatim se dio ćelije raspadne.
I to se zatim može naći u staničnoj membrani. Može biti u mitohondrijama. Može određivati proteine.
Ovo također može biti u matičnim ćelijama ili u DNK.
Dakle, to je razlog zašto čak i neionizirajuće zračenje može oštetiti naš genetski materijal.
To znači da što je frekvencija veća, to je ciklus kraći – na to ću se kasnije vratiti – i što je oksidativni
stres veći, odnosno ovaj vrlo opasan nitrosativni stres, koji zaista iscrpljuje tijelo.
Zašto smo već na 50% u statistici raka kao uzroka smrti?
Mislim, to je uobičajeno među dijelovima populacije koji koriste mobilne telefone.
To nije slučaj za neke autohtone narode negdje koji bi mogli koristiti internetsku stanicu u pošti ili nešto slično.
Zašto ovdje? Mislim, to je samo pitanje hoćeš li pogledati ili ne. I ne mislim da možemo još dugo gledati drugamo.
Trenutno je u toku poljsko ispitivanje velikih razmjera. U principu, imamo savezne
agencije ili komisije koje bi nas od toga zaštitile.
Sada ću uzeti primjer iz Njemačke, Saveznog zavoda za zaštitu od zračenja.
Ovo je naša izjava o misiji: sva zračenja moraju biti svedena na najmanju moguću mjeru.
A onda se pojavi jedan od čelnika ove BfS-a i kaže novinaru: "Rizici 5G-a doista
trebaju biti istraženi, ali tek nakon uvođenja."
Ovo je poljsko ispitivanje, ovo su zamorci.
U okviru istraživačkih projekata pratit ćemo i posmatrati utjecaj novog tipa antene na izloženost stanovništva.
Vi ste istraživački projekt koji se prati i posmatra – Komisija za zaštitu od zračenja!
Nažalost, situacija u Švicarskoj nije mnogo drugačija.
Ako sada pogledamo pravnu situaciju u tom pogledu, postoje određeni članci u Saveznom ustavu koji, na primjer,
navode da svako ima pravo na fizički i mentalni integritet.
Nažalost, s ovom tehnologijom to više nije slučaj.
Djeca i mladi imaju pravo na posebnu zaštitu svog integriteta.
Pa zašto ideja o uvođenju Wi-Fi mreže u škole i vrtiće kada mladima treba pružiti posebnu zaštitu? Nešto ovdje ne štima.
I nemamo pojma šta to znači. Savezni ustav zapravo treba imati prednost nad svime ostalim.
Hajde da pobliže pogledamo istraživanje. Ovo je od Karla Hechta.
Vidimo živčanu ćeliju. Ovo je ćelija koja se zatim povezuje s drugom ćelijom putem repa.
Da bi se signal prenio, potreban je izolacijski sloj.
Ovaj izolacijski sloj sastoji se od Schwannovih ćelija, koje su napravljene od mijelina.
Mijelin se gradi uz vitamin B12.
Ovo je jedan od razloga zašto vegani i vegetarijanci imaju još teže vrijeme s elektrosmogom nego mesojedi, moglo bi se reći.
Ako imamo dovoljno vitamina B12, možemo stvoriti dobru izolaciju i manje smo pogođeni.
Ali ono što je Karl Hecht sada otkrio jest da zračenje elektromagnetskih valova, ta elektromagnetska polja, polako
uništava mijelinski omotač – ostavljajući živce izložene.
Dakle, da budemo jasni, citat profesora Karla Hechta: "Zračenje radara, mobilnih telefona – uključujući 5G i 2G i sve između,
uključujući Wi-Fi – može polako razgraditi izolaciju živaca."
Onda su ti živci doslovno na rubu.
I evo ga, Karl Hecht. I važno je znati koliko se dobrih istraživanja u ovoj oblasti zadržava.
Mislim, rekao sam ti o zakonu.
Zapravo, imamo dovoljno dokaza da ovo treba razmontirati.
To je teži dio. Pa šta se radi? Pokušavaju to prikriti.
Onda ću vidjeti kako se to dogodi, na primjer.
Profesor Karl Hecht je ispitivao razne studije u ime telekomunikacijske vlasti i uspio je dokazati da
mobilne komunikacije uzrokuju ozbiljnu štetu zdravlju.
Šta se dogodilo? Njegov rad je nestao bez traga u podrumu vlasti; nije mu bilo dozvoljeno da ga objavi.
Saznao je, ali mu nije bilo dozvoljeno da to otkrije.
Ili u Americi, George Carlo je u najvećoj američkoj studiji o mobilnim telefonima utvrdio jasan
porast stope tumora među korisnicima mobilnih telefona.
Finansijeri su zabranili objavljivanje. Dr. Carlo nije poslušao. Izgubio je posao.
Njegova kuća je zapaljena – dokazano je da je riječ o podmetanju požara – i njegova je reputacija diskreditovana.
Na kraju se borite protiv nekoga na nivou koji je zapravo potpuno nepravedan.
To se događa ljudima koji su savjesni i koji iza sebe imaju etički, ispravan stav. I
mogao bih ti navesti još mnogo takvih primjera.
Citat prof. dr. W. Rossa Adeya: "Mi vrlo dobro znamo da pulsirani signali imaju jači učinak na ljude nego nepulsirani.
Pulsirani mikrotalasi duboko ometaju biološke procese."
Dakle, to je pulsni signal. A sada evo šta je dr. Carlo zapravo otkrio.
Naravno, proveo je eksperimente na životinjama, kao i na staničnim kulturama, da vidi kakav je
utjecaj to zračenje imalo na životinje i stanice.
Izložio je objekte ovom pulsnom zračenju i zatim je primijetio da se, da, degeneracije
koje se razviju u rak javljaju relativno brzo.
Onda je došao na ideju da praznine popuni atmosferskim šumom koji je jednostavno izvukao iz zemlje.
Kao rezultat, komunikacija nije bila prekinuta. Sistem je nastavio savršeno funkcionisati.
Ali ono što se tada dogodilo bilo je da su njegovi miševi preživjeli, a stanice u njegovim
Petrijevim posudama više nisu formirale tumore.
On je smislio rješenje, šta bismo mogli učiniti. Zaista to moraš uzeti u obzir.
I zato je diskreditovan. Zato su zapalili njegov laboratorij i njegovu kuću.
Mogao bi se čovjek zapitati zašto, šta stoji iza toga?
Možda mogu malo pomoći, dati ti potporu.
U genetskom inženjeringu se koriste pulsirajuće mikrotalasne zrake niskog intenziteta za
unošenje gena i modificiranje specifičnih ćelija.
Ono što vidite ovdje s desne strane je obična paprat.
U ovu papratu je implantiran gen svjetlucavca. Zato je postala svjetlucava paprat.
To je naučno uzbudljivo. To je kao da slažete Lego na novi način. Koliko to ima smisla, tek treba da se vidi.
Ali je nevjerovatno da je naš organizam, uz ove sekvence impulsa, otvoreniji za promjene.
A u vrijeme kada cirkulišu RNA vakcine, ovo pulsiranje zaista nije na dnevnom redu. To je
zaista nešto što bismo trebali izbjegavati.
I možemo ga izbjeći samo u našem vlastitom okruženju.
Možemo ga izbjeći samo u školama i vrtićima. Da se i tamo ne bi pojavile poteškoće.
Zato se strani geni tada uvode brže. To je tehnika koja se koristi u laboratoriju.
I to me podsjeća na Nirnbergski kodeks. Eksperimenti na ljudima su zabranjeni.
Budući da dugoročna sigurnost pulsnih mikrotalasa nije istražena, ovaj princip je prekršen.
Dobrovoljna saglasnost je apsolutno neophodna za eksperimente na ljudima.
Nürnbergski kodeks je objavljen nakon Drugog svjetskog rata kako bi se spriječili daljnji
eksperimenti na ljudima poput onih koje su provodili nacisti.
Ali to je upravo ono što se, nažalost, trenutno radi na globalnom nivou.
I jednostavno moramo naučiti razumjeti ovaj sistem, a zatim naučiti kako se pravilno
zaštititi. Nema drugog načina da izdržimo sve te godine.
Želio bih vam ovdje reći nešto što je tehnički važno razumjeti. To je strmina bočnog dijela signala.
Ovdje imamo blago strmu padinu. Dakle, to je gotovo zasnovano na prirodnoj sinusnoj valnoj formi koja se na ovaj način širi.
Dakle, što je ugao manji, signal je biološki kompatibilniji.
To je spora elektronika i treba joj više snage. To je primijećeno. Rekli su: u redu, skratit ćemo trajanje sekvence.
Dakle, ako mogu dati samo kratak, vrlo kratak impuls, treba mi mnogo manje struje.
To je onda – ali tada se stvara strma padina, i upravo je to biološki mnogo štetnije. I
upravo to može vrlo brzo narušiti našu DNK.
Wi-Fi i Bluetooth su u ovom rasponu. Već postoji razlika između rada Wi-Fi-ja na 2,45 GHz i
rada na 5 GHz. Na 5 GHz frekvencija je viša.
A Bluetooth signali ponekad imaju izuzetno strmu ivicu. Što je ivica strmija, odnosno što je izlaz oštriji, to je to teže.
A sada dolazi povezani problem. Kada ovo mjerimo, važna je vršna vrijednost.
Međutim, možemo također izračunati prosječnu vrijednost.
I s prvim signalom su još uvijek relativno blizu jedan drugom, a s drugim je problem u
tome što su potrebni vrlo brzi mjerni uređaji.
Još uvijek ne postoji mjerni uređaj koji je dovoljno brz za 5G. Morate 5G posmatrati matematički.
I pokazat ću ti kako se to radi ukratko.
Francuska je propisala da se 5G mora mjeriti kako bi se utvrdila jačina izloženosti.
I ovi kratki impulsi ne mogu se otkriti nijednim mjernim uređajem.
Rekli su: u redu, puls će biti zamrznut kako bi trajao dovoljno dugo da se izmjeri. I to je bilo 24.000 vata.
Ali je u građevinskoj prijavi navedeno samo 300 vata. Zašto? Zato što je prosječna vrijednost vrlo niska.
Tako ulazimo u carstvo obmanjujućeg pakovanja. Pošteno je reći da se ova tehnika danas može koristiti za
prodaju relativno velikog broja obmanjujućih proizvoda.
I to ću pokazati na vrlo jednostavnom primjeru.
Svi su u nekom trenutku zabili čekićem ekser u zid.
A sada ćemo izvesti udarce. To je čekić koji se uključuje.
Dakle, imamo pritisak i vrijeme kao dvije komponente koje ovdje dolaze u igru.
A ako sada ovdje izmjerimo udar na čavao, dobijemo oko 800 kilograma u djeliću sekunde. Dakle,
može se reći da je vršna vrijednost 800 kilograma.
Ali ako sada uzmemo prosječnu vrijednost i prosječno smanjimo pauze između pojedinačnih otkucaja, koje su ovdje
također prisutne, onda dobijemo maksimum od 2 kilograma.
Dakle, ako sada povežete i pogledate tehnologiju mjerenja – rekao sam vam, možemo mjeriti utjecaj 5G-a, na primjer,
ili čak brzog Wi-Fi-ja na tijelo samo pomoću vrhunske opreme.
A moje pitanje je, šta pri klizanju više opterećuje palac, vršna vrijednost ili prosječna vrijednost?
Dakle, ako pritisneš palac silom od 2 kilograma, tvom palcu je svejedno. Ali pri 800 kilograma on će postati jako plav.
I u prenesenom smislu, kada je riječ o zagađenju elektrosmogom, jasno je da je i ovdje
problem vršna vrijednost, a ne prosječna vrijednost.
Hajde samo da pogledamo Savezni parlament i šta se tamo dešavalo u posljednjih nekoliko godina.
Decembar 2016, Dom savjetnika kaže "Ne podizanju limita".
I ovo povećanje granice vrijednosti bilo je važno za industriju mobilnih komunikacija jer su, ako su ispravno izračunali, shvatili
da 5G više neće biti moguć s trenutnim granicama vrijednosti.
Čak i ako malo varate s prosječnom vrijednošću.
Godine 2018. Dom lordova je ponovio: "Ne, nema povećanja granice vrijednosti." Pa su
pokušaji iznova i iznova da se ona podigne samo malo?
U aprilu 2020. godine, sam Savezni savjet je izjavio da ne želi popustiti ograničenja.
U julu 2020. godine, 85% stanovništva nije željelo nikakvo ublažavanje ograničenja.
U februaru 2021. godine, FOEN će potom izdati preporuku za provođenje kako bi se 5G uopće omogućio.
A zatim će ga Savezno vijeće legalizirati u decembru 2021.
I omogućava deset puta snažnije predajnike, zahvaljujući ovoj poboljšanoj aritmetičkoj sredini.
Dakle, s 5G to znači da je moguće dvije i pol do deset puta više zračenja.
U redu, sada se vraćam na palac.
Ako pritisnete palac silom od 2 kilograma, on postaje malo jači sa 20 kilograma.
Dakle, to je ono što se zapravo dešava. A onda im je također dozvoljeno da uzmu šestominutni prosjek.
Dakle, možete mjeriti šest minuta, a zatim će sve biti prosječeno.
Vratit ću se kasnije na ovaj kiselinski test.
To bi značilo da je čavao uguran silom od 2 kilograma. Što definitivno nije moguće.
Savezni savjet potom komentariše: "Ovaj amandman ne ublažava ograničenja propisana Uredbom o NIS-u."
"Time se održava preventivna zaštita zdravlja." Što nije tačno.
Sa tehničkog i biološkog stanovišta, to je potpuna laž.
Citat Carla Friedricha von Weizsäckera ovdje dobro pristaje:
Fizički pogled na svijet nije pogrešan u onome što tvrdi, nego u onome što propisuje.
Rekao je o svojim kolegama u nauci: svi to znaju, istražuješ nešto i sve što ne može biti objavljeno jednostavno se izostavlja.
Nažalost, to je danas u nauci uobičajena praksa.
Ovo je navelo jednog njemačkog učenika srednje škole, blizu Minhena, vjerujem, da kaže: "U redu, sami ćemo istražiti."
Ako nauka dopusti da bude ovako korumpirana, onda ćemo to učiniti mi sami.
Iznajmili su mikroskop s tamnim poljem i uzeli naknadne uzorke, jednostavno uzimajući krv iz uha. Uvijek s istog mjesta.
Nauka znači da je uvijek potrebno moći je ponoviti, pa je potrebno uspostaviti jasno pravilo.
I pitali su pitanje: kakav učinak ima poziv na mobilni telefon?
Ovdje vidimo sliku tamnog polja. Možemo vidjeti crvene krvne pločice, koje su zapravo bile
vrlo slobodne prije upotrebe mobilnog telefona.
I nakon kratkog telefonskog razgovora, krv ovih mladih ljudi se promijenila.
Samo dvominutni telefonski poziv i krv je već bila drugačija.
A ono što je bilo zapanjujuće bilo je da to nije bila samo krv osobe koja je držala mobilni telefon uz uho, nego su
slučajno testirali i nekoga drugog ko je bio na dva metra udaljenosti, i njegova krv je također bila ljepljiva.
Dakle, nije bila u pitanju samo udaljenost, već jednostavno signal koji je uzrokovao da se krv pretvori u ove krvne ugruške.
A kada se to dogodi, imamo lošije snabdijevanje hranjivim tvarima za cijelo tijelo i sve je više sve ozbiljnijih problema.
To znači da zaista ne možemo ići do termalnog ograničenja.
Ovdje vidimo objašnjenje uobičajenih vrijednosti granica kako su prikazane.
Nakon 15-minutnog telefonskog poziva, koliko ja znam, tijelo se ne bi trebalo zagrijati više od 2 stepena.
Ovo je termografska slika koja to jasno pokazuje.
Dakle, samo pogledaš granične vrijednosti da vidiš da li se sve pregrijava.
A ako se sada vratimo na ovu studiju, tj. Istraživanje mladih, na lijevoj strani, poziv na mobilni
telefon još se nije dogodio, pa je krv još uvijek u redu.
I nakon trominutnog telefonskog poziva, na kraju dobiješ ove rolne novca.
I ne samo za osobu koja drži mobilni telefon uz uho, već i za druge u blizini.
Nije potreban tako snažan signal da poremeti tijelo. To je ozbiljno.
Zato je Svjetska zdravstvena organizacija 2011. godine klasificirala zračenje mobilnih telefona kao moguće kancerogeno.
Ovo je isti nivo opasnosti kao kod pesticida, DDT-a, hloroforma i teških metala.
Dakle, ako u učionice ili škole instalirate Wi-Fi, mogli biste ih jednako dobro natjerati da na
satovima biologije rade s DDT-om ili pesticidima.
To je uporedivo. I to ne kažem ja, već Svjetska zdravstvena organizacija. Jer je to isti nivo opasnosti.
Šta granice štite? To je pitanje. Sljedeće pitanje.
Pokušao sam ovo ilustrirati vrlo jednostavnim crtežom.
To je uvijek samo kratkoročni teret.
Dakle, ćelije se mogu zagrijati za otprilike jedan ili dva stepena nakon toplotnih efekata.
To ne izaziva visoku temperaturu, pa je podnošljivo.
Ali ono što dugoročna izloženost radi nije uključeno u to.
Ovo se naziva netermalni efekti. I upravo oni uzrokuju nelagodu.
Upravo oni remete biološku ravnotežu. To je problem.
Mjerenje pruža jasnoću; to je važan dio procesa. To je zaista uzbudljivo.
Dakle, kad prođem kroz kuću sa svojim jednostavnim mjernim uređajima, posebno gledajući prema krevetima, a u
susjednoj sobi se nalazi Wi-Fi ruter, onda kroz zid lako dosegne 1000 mikrovata po kvadratnom metru.
To je gustoća snage na ovoj stranici.
Ako sada pogledamo biologe za gradnju, oni kažu da je ovo već dugo vrijeme bio ekstremni teret.
Zajedno sa stručnjacima za zdravlje okoliša, istražili su šta je još prihvatljivo za tijelo, a šta je previše.
I vidjeli smo da je više od 100 mikro-vatta po kvadratnom metru već previše.
Dakle, ako komšija ima svoju kancelariju s druge strane dječije sobe, ovako to izgleda.
Zakon dopušta 60.000 mikrovata po kvadratnom metru.
Ako sada koristim ovaj uređaj , sada sam daleko iznad 1.000.
To je i dalje relativno blago; da se popnem gore, bio bih izloženiji.
Dakle, ovdje u ovoj prostoriji vrlo brzo prelazimo 100 mikrovata po kvadratnom metru.
I ovo je, naravno, lista koja je važna za prostor za spavanje, tj. za dugoročne boravke.
U ovom trenutku nemam briga za tebe, niti imam briga o ovom uređaju za sebe.
Možda imam blagu glavobolju, ali će proći.
Ako svoje tijelo ne izlažem ovom utjecaju stalno, onda ne bi trebalo biti problema.
A sada pitamo, kako se ovi limiti određuju?
A onda postoje ograničenja emisija, na primjer, što znači radna mjesta na kojima ih ima
devet miliona. Dakle, dozvoljeno im je da to rade.
A granice postavlja takozvana "ICNIRP" (Međunarodna komisija za zaštitu od neionizirajućeg zračenja).
Svjetska zdravstvena organizacija zauzvrat prosljeđuje ove informacije raznim vladinim vlastima,
koje ih prihvataju bez provjere uključujući i sudove.
I zanimljivo je da je to privatno udruženje.
Ne možemo jednostavno ući tamo. Moraš biti pozvan, a posebno ćeš vjerovatno biti pozvan ako imaš bliske veze s industrijom
mobilnih telefona. Kao naš švicarski kolega Martin Röösli.
I ti se limiti potom jednostavno usvajaju.
To je zapravo uporedivo s rally klubom ili automobilskim trkaćim klubom, kojem je dozvoljeno da postavi
najvišu dozvoljenu brzinu unutar grada. To je kratka verzija.
Dakle, švicarska ograničenja također se temelje na ICNIRP-u.
Populacija ima 5 do 6 volti po metru.
To nam daje 60.000 mikro-vatta po kvadratnom metru, što nam potom daje 9 miliona
mikro-vatta po kvadratnom metru za radne stanice.
A budući da su potom utvrdili da to nije bilo dovoljno za 5G, povećali su faktor za populaciju za 15 puta.
To je samo jednostavna aritmetika. Bez da ste zaista pogledali studiju.
To je ono što se zapravo dešava s ovom ICNIRP asocijacijom.
Godine 2000. Švicarski savezni sud je već naveo da se granične vrijednosti ne bi trebale utvrđivati na
osnovu medicinskih razloga, već na osnovu ekonomske isplativosti i tehničke izvodljivosti.
Dakle, ono što industrija mobilnih telefona kaže važnije je od toga hoće li četvero djece s vremenom razviti rak zbog Wi-Fi-ja.
A Bernski upravni sud je otišao korak dalje.
Stanovništvo nema pravo na nulti rizik.
Granice vrijednosti služe samo da šteta ostane unutar razumnog okvira.
Dakle, tvoja vlastita glavobolja je razuman limit.
Koliko je slučajeva raka tada prihvatljivo, a koliko više nije, ovdje nije navedeno.
Važno je razumjeti da ne pati svako od ovoga. To je zaista ključno.
U medicini govorimo o onome što je poznato kao kapacitet pufera. Svako tijelo može puferirati problem.
Sada elektrosmog pravim u obliku kapi. I svako ko ima dobru konstituciju ili dobar kapacitet otpora kaže da to nije problem.
Sada slijedi moja praksa mjerenja, koju koristim više od 30 godina.
Upoznao sam mnogo ljudi koji su mi rekli da nikada nisam imao problema.
I onda, od jednog mjeseca do sljedećeg, više ne mogu držati tu stvar u ruci, više ne mogu
podnijeti Wi-Fi u stanu. Ne znam šta se desilo.
Medicinski gledano, njegov kapacitet pufera je iscrpljen.
Zanimljivo je da se simptomi pojavljuju tek kada je kapacitet međuspremnika iscrpljen ili kada je bačva na rubu prelijevanja.
Vodim ljude koristeći pravilo 4 A. Prvo A znači 'Izbjegavaj'.
Wi-Fi mreža prenosi neprekidno. Ako se ne može isključiti, nema mjesta u stambenoj zgradi ili u školi. To je moje mišljenje.
Daljina je druga stvar. To sam pokušao inicirati s ovim nastavnikom i direktorom, da Wi-Fi treba biti postavljen daleko.
To je jedna mogućnost, pruža određeno olakšanje. Teško je reći hoće li to biti dovoljno na duži rok.
Štitjenje/apsorpcija je onda treći A. Tu postaje skupo.
Dakle, zaštita kuće može brzo koštati između 50.000 i 100.000 švicarskih franaka.
Ako zatim izvana nanesete zaštitni sloj, a potom dodate još jedan sloj druge boje, cijela stvar je profesionalno
pripremljena. I neka vrsta zaštite prozora također nešto košta.
A četvrto A je izgradnja fizičke otpornosti kako bi se održao kapacitet rezervi i on se ne bi smanjio. To je važno.
Da to ukratko kažem, svi smo mi, zbog tebe, barem jednom gurnuli dijete na ljuljački.
I primijetili smo da je na početku potrebno mnogo snage, ali potom je dovoljan i najmanji impuls.
I upravo se to dešava s elektrosmogom.
Na početku imamo snažnu izloženost. Čuo sam od svih ljudi koji su postali elektrosenzitivni
da su predugo bili preblizu snažnim antenama.
Bilo da se radi o Wi-Fi mreži, antenama mobilnih telefona ili vašem vlastitom mobilnom telefonu.
Ako je signal koji je previše jak prisutan predugo, taj strani signal se utiskuje u vaš organizam, i tada je čak i
najmanji signal dovoljan. Slabi impuls je tada dovoljan.
Šta sve ovo može učiniti... Jednom sam napisao knjigu o elektrosmogu. Nije bila
bestseler, to ti mogu reći, ali mi je bila važna.
U to vrijeme sam pokušao razumjeti studije, barem u sažetom obliku, i sve sam ih sažeo u jednu sliku.
I to je kobna stvar. Pogađa svakoga tamo gdje je ranjiv.
Da su svi imali istu glavobolju ili isti tumor, odavno bi nestali.
Ali pošto svako ima drugačiju slabost, nije lako to naučno dokazati. To je, nažalost, slučaj.
I možete vidjeti da od glavobolja, mentalnih blokada, smanjenih performansi, problema s koncentracijom do alergija,
neurodermatitis, mišićno tkivo, hiperacidnost tkiva, migrirajuća bol, reumatizam mekih tkiva ili kardiovaskularna aritmija, srčani
udar – nisam to izmislio, to je jednostavno sažetak onoga što su studije pokazale da je ili
izazvano ili masovno pogoršano elektrosmogom.
Zašto to radimo sebi? Zašto premije zdravstvenog osiguranja rastu tako dramatično svake godine?
Dakle, mislim da je važno pogledati ovu međusobnu vezu.
Ovo je uradila žena po imenu Isabel Wilke, koja je radila za Elektrosmog-Report i provela 30 godina pregledavajući jednu
studiju za drugom, pokušavajući razumjeti. Kao biologinja sa diplomom iz biologije, imala
je i biološku pozadinu za to te je sve sažela.
180 liječnika i naučnika bilo je toliko impresionirano studijom koju je ona provela. Dakle, ovo je pregledna studija.
Ona sama nije provodila istraživanja, već je samo analizirala i ocjenjivala istraživanja.
Onda si shvatio, da, stvarno moraš na to odgovoriti.
A kad toliko doktora to potpiše, kažu: "Hej, moramo to pobliže pogledati."
Ne možemo jednostavno zatvoriti oči i ignorisati to.
I to me dovodi do poente zašto Wi-Fi mreže ne bi trebalo postavljati u školama ili kod kuće.
Prvo je zaštita djece.
Dakle, ovdje vidimo da petogodišnjak prima signal mnogo dublje u mozak nego desetogodišnjak
ili odrasla osoba. Zato moramo zaštititi djecu.
Tačka. Termička dubina prodora je značajno veća kod djece nego kod odraslih.
Ne možemo iz naših iskustava zaključiti kroz šta dijete prolazi.
Danas sam razgovarao s dvoje djece i pitao ih kako su. I bilo mi je jasno da su to osjetili.
Ali ako ih niko ne pita, oni jednostavno pokušavaju to nadoknaditi u sebi. Pitanje je, po kojoj cijeni.
Netermička promjena ćelije. Naučnik je natjerao štakore da svakodnevno razgovaraju telefonom po 20 minuta.
Ne, oni to nisu uradili sami, ne nezavisno.
Ali su bili izloženi zračenju daleko ispod dozvoljenog limita.
A kako je mozak reagovao na to? Pa, sve te tamne mrlje početak tumora.
Zašto nema Wi-Fi-ja? Ovo se odnosi na nadbubrežnu žlijezdu, na osnovu onoga što sam primijetio.
I vjerovatno mnogi od vas to mogu potvrditi.
Deset-hercijski ritam iz Wi-Fi pristupne tačke aktivira nadbubrežnu žlijezdu.
I to je kobna stvar: isprva dobiješ dojam da, vau, imam više energije. Napokon opet imam energiju.
Ovaj Wi-Fi ne može biti problem. Imam više energije. Zašto imaš više energije?
Zato što se oslobađa više adrenalina i kortizola.
Adrenalin je hormonska snaga koja ti zaista daje snagu.
A ako ne možeš osloboditi svoju energiju negdje u teretani, onda je najbolji način da to učiniš prepirući se.
Mnoge škole su primijetile da je, čim su ugradile Wi-Fi, nivo agresije naglo porastao, djeca su postala
znatno agresivnija i više se ne razumiju međusobno.
Više nema rasprave, stvari se rješavaju pesnicama.
Dakle, to ima veze s ovim adrenalinom.
A onda dolazi problem: trajanje.
I ne primijetiš to kad si kupio Wi-Fi.
Primijetite to nakon dvije, tri, možda pet godina.
Ako je nadbubrežna žlijezda stalno aktivirana, na kraju će se iscrpiti. A onda je rezultat iscrpljenost.
Dakle, rekao bih, a ovo se temelji na 30 godina promatranja, da svi na kraju budu iscrpljeni od Wi-Fi-ja.
Dakle, oni koji se noću ne isključuju, molimo vas da ovo uzmete na znanje.
I ne primjećuješ to od sedmice do sedmice.
Ali dugoročno ćete oštetiti nadbubrežne žlijezde do te mjere da će doći do izgaranja.
Ne znam na koji se procenat današnjih izgaranja može pripisati našoj tehnologiji mobilnih
telefona i Wi-Fi-ja, ali taj procenat će biti visok.
A zatim imamo i kortizol u nadbubrežnim žlijezdama, koji potiče razgradnju tijela.
Rastavljanje tijela znači da se aminokiseline negdje razgrađuju.
Ako je to krvni sud, onda je curenje krvi vjerovatno.
Ali njime također možete izazvati degeneraciju u mozgu. Degeneracija nije nešto što bi trebalo biti cilj.
Nije riječ o masnim rezervama oko stomaka, nego o važnim supstancama koje se potom
razgrađuju. To je dugoročni zadatak kortizola.
U početku se kortizol koristi za razgradnju svega što je upaljeno. Ali kad ništa ne ostane, on nastavlja razgradnju.
Zašto nema Wi-Fi-ja? Radi se o moždanim valovima. I to je zaista važno.
Ovisno o aktivnosti i dobu dana, glavne frekvencije u mozgu se mijenjaju.
Ovo se može vizualizirati pomoću elektroencefalograma.
Imamo važan moždani val, koji je alfa. To je između 8 i 12 herca. To je stanje budnosti, ali opušteno stanje budnosti.
Upravo usred svega nalaze se 10-hercijski ritmovi Wi-Fi uređaja.
To je beta. To je trenutak kada ulazimo u aktivnost. Sada sam u aktivnosti. Definitivno sam sada u beta fazi.
A ako nastavim ovako, također ću dosegnuti gama stanje. To se može izmjeriti u mozgu.
Ako se uvjeriš u nešto, onda prelaziš prag od beta do gama iznad 30 herca.
Ali to nije sve. Također su ti potrebni theta talasi ispod. To je 4 do 7 herca.
To je mjesto gdje idemo kada uđemo u fazu sna. A idealno je kada također silazimo u delta fazu.
Delta je dubok san. I upravo se u ovom delta rasponu odvijaju procesi obnove tijela.
Ako sada noću stalno imamo u blizini ritam od 10 herca, sprječavamo mozak da uđe u theta i delta stanja.
Sprječavamo tijelo da se samo regeneriše, da doživi iscjeljenje u sebi.
A ovo je nešto što sam prije dva dana pronašao na Diagnose Funku. Potpuno me je fasciniralo.
Pacijent sa samodijagnozom glavobolje tokom i nakon rada u open-plan uredu, tj. sa Wi-Fi mrežom i
vjerovatno unutrašnjom antenom za mobilne telefone.
Ovdje smo prikazali ritam od 10 herca. I možete vidjeti u obrascima moždanih valova
da su ti ritmovi od 10 herca bili prisutni.
To sam rekao na početku. Za mene je to bilo u oku uz ovaj stroboskopski bljesak, odnosno uz tih 10 herca.
Mozak hvata ovu frekvenciju. I uči ovu frekvenciju.
Međutim, mozak ima neuroplastičnost. To znači cjeloživotno učenje ako možemo proći kroz sve obrasce moždanih talasa.
A ako sada postavimo uređaj koji nas prisiljava na ove alfa moždane valove i jednostavno
nadjačava ostale, tada će se sigurno pojaviti problem.
A ono što me je šokiralo je da je mjerenje ovdje 30 sati nakon posljednje izloženosti.
Za mene je to gotovo nemoguće, osim ako nije postala elektrosenzitivna.
A onda ona također hvata Wi-Fi signale, baš kao što sam pokazao s ljuljačkom. Ako potom otpustiš ljuljačku samo
malim prstom, ona hvata Wi-Fi signale iz okolice, a ne više snažan Wi-Fi signal u svom open-plan uredu.
Tada neće izgubiti ritam.
A kada navedete frekvencije njihovih moždanih valova, uglavnom imamo 10 herca. To je ono što je Wi-Fi uradio.
Ali mozak bi trebao odražavati cijeli spektar. Ako želimo ostati zdravi, to nam je potrebno.
WLAN je nešto što, dugoročno, izaziva nelagodu svima, što znači da će se problem neizbježno pojaviti. To je logična posljedica.
Zašto nema Wi-Fi-ja? Sve je u prirodnoj frekvenciji.
Bilo da je riječ o mobilnim komunikacijama ili Wi-Fi mreži, ako imamo vanjsku frekvenciju, samo je pitanje
vremena, jačine i blizine antene prije nego što dođe do smetnji.
A onda imamo sliku poput ove žene u ovom open-plan uredu. I onda počinju poteškoće.
A sada vas sasvim službeno pitam: vrijedi li ne donijeti vlastiti računar ili laptop? Jednostavno zato što je praktičnije?
Kad jednom stigneš ovdje, treba dosta vremena da se tvoje tijelo vrati u ravnotežu.
U redu. Zdravlje je održavanje vlastitog tona. A održavanje vlastitog tona znači da svi uključujemo svoje moždane valove.
Dakle, mislim da ne moram ulaziti u velike detalje o tome.
Postoji mnogo studija o digitalnoj demenciji, tj. ovisnosti o mobilnim telefonima.
Nedavno sam pročitao izvještaj o detoks programu koji je bio planiran, ali je morao biti otkazan jer su djeca bila
toliko uznemirena kad su morala predati svoje mobilne telefone.
To je ovisnost u svom najgorem obliku. I metadon više nije dovoljan.
Promatraš kako mi ide s vremenom. Ide prilično dobro.
Zašto nema Wi-Fi-ja? To je Pandorina kutija.
To me je stvarno iznenadilo. Svi roditelji koji rade u Googleu i Facebooku ne dozvoljavaju svojoj djeci da
koriste proizvode koje sami razvijaju. Samo zamisli to.
Sin priđe mami i kaže: "I ja želim mobilni telefon." "Ne, to je uradio tata."
Ne možeš to imati. Previše je opasno.
Zanimljivo je. Oni znaju zašto to rade na taj način.
Djeci u Silicijskoj dolini u mnogim slučajevima nije dozvoljeno da imaju mobilne telefone ili da sjede ispred ekrana
dok ne napune 18 godina. Vidio sam to u posljednjem članku.
Zašto nema Wi-Fi-ja? Pogledajmo upozorenja.
Ovo je iz Telekoma, iz Speedport rutera, u poglavlju "Sigurnosne informacije i sigurnost podataka":
Integrisane antene vašeg Speedporta, tj. vašeg Wi-Fi rutera, odašilju i primaju radio
signale, na primjer za omogućavanje vašeg Wi-Fi-ja.
Izbjegavajte postavljanje vašeg Speedporta u neposrednoj blizini spavaćih soba, dječijih soba i dnevnih boravaka
kako biste minimizirali izloženost elektromagnetskim poljima.
Dakle, to je zapravo tamo, gdje si sada možeš dozvoliti da to uradiš.
Zašto nema Wi-Fi-ja? Nadzor, kontrola.
Ovo je doprinos Kla.TV-a. Nažalost, vrlo je mutno.
Ovo su ljudi u prostoriji koji su matematički otkriveni pomoću signala koji emituje Wi-Fi.
WLAN omogućava ne samo skeniranje prostorije kako bi se vidjelo šta se u njoj nalazi, već i
praćenje kretanja tijela koja se kreću po prostoriji.
Možete ovo pročitati, a zatim ga učiniti vidljivim pomoću računarskog programa.
To nije slika kakvu smo navikli vidjeti na televiziji, već se mora generirati pomoću računalne tehnologije.
Ovaj doprinos je bio od dva američka univerziteta.
Tek nedavno je jedan njemački univerzitet koristio AI da premjesti 200 ljudi po prostoriji i uspio ih je
prepoznati gotovo sa 100% tačnošću. Samo zamislite to.
Da, naravno da se to može uraditi i sa LED diodama.
Dakle, imamo odraz, ovo reflektirano zračenje, koje se može analizirati pomoću računarskog programa.
Uz pomoć umjetne inteligencije može se jasno utvrditi spavaju li zajedno ili se na neki način
svađaju. To se može očitati putem Wi-Fi signala.
Ne mislim da to danas rade svima, ali ako postaneš netko tko možda nije naročito popularan kod države, onda je
prilično vjerojatno da će tražiti načine da te kontroliraju.
I to će prije ili kasnije biti prošireno.
Kontrolna neuroza zapravo postoji već prilično dugo.
Zašto nema Wi-Fi-ja? Zato što postoje alternative.
A jedna od najboljih alternativa je kablovska mreža.
To samo znači da ga moramo ožičiti. Je li to tako loše?
Mislim da je to čak dobro za dijete. To je svjestan čin.
Sada se povezujem sa svijetom tako što ovo postavljam.
Dakle, kablovska mreža poznata kao Ethernet kablovi bila bi najjednostavnija opcija.
A sada postoje i tehnologije koje koriste LiFi. To je bežična svjetlosna veza. Postoje različite verzije toga.
Postoje LED, ali postoje i infracrvene.
Zatim ga, na primjer, imate u lampi u sobi. A pored vašeg uređaja imate i prijemno-odašiljač.
A zatim se prenosi putem svjetlosti. To je zajamčeno biološki manje štetno nego ono što obično radimo s elektrosmogom.
Infracrveno svjetlo je definitivno najjednostavnija opcija, po mom mišljenju. Postoje kompanije kod kojih ga već možete naručiti.
Da, drugi se isključuju. Zašto se oni isključuju? Samo ću uzeti trenutak.
Bavarski državni parlament je još 2007. savjetovao škole da ne koriste Wi-Fi. Žele žičane mreže.
Razlog za ovo je isključiti bilo kakve potencijalne zdravstvene rizike uzrokovane zračenjem.
Dakle, znamo da je opasno. Dakle, želimo ukloniti opasnost. To je zapravo logično.
Ostali se isključuju, Parizu, to se dogodilo 2007.
Opremili su sve biblioteke Wi-Fi mrežom. A onda se 40% zaposlenika žalilo na glavobolje.
I da više ne žele raditi pod ovim okolnostima. Wi-Fi mreže su potom isključene.
I onda je odlučeno da se sačeka dok ne budu dostupne detaljnije studije. Ne znam kako su danas uključene.
Haifa, sama primjer: gradonačelnik Haife, Yona Yahav, tada je rekao: "Kad je u pitanju naša djeca, više nema nikakve sumnje."
Hej, zapamti ovu rečenicu. Ona zaista sažima cijelu raspravu: Wi-Fi u školama, da ili ne?
A šta grad Bern radi? Godine 2017. je podigao zajam od 2,5 miliona funti da opremi svih 88 škola Wi-Fi mrežom.
Pitam se ko će imati hrabrosti da istraži ove škole i sazna šta se promijenilo otkako su
ove Wi-Fi mreže puštene u rad 2017. godine.
Da, polako dolazim do kraja. Nalazimo se u svijetu u kojem je naš mozak između dva svijeta.
A pitanje je kako želimo dalje razvijati se.
Prirodna evolucija je do sada zapravo sve dobro obavila. A sada imamo tehničke frekvencije i vještačku inteligenciju.
I pitanje je: Da, šta se mijenja u našem biću, u našoj biologiji, s tim stvarima?
Digitalni domaćini naspram digitalne demencije – to je ono s čim se suočavamo kada postoje takvi rizici od ovisnosti.
Mozak koji nije dovoljno izazvan gubi kapacitet i kreativnost, zato je to važno.
I vjerujem da bismo se trebali zapitati kako bismo trebali prenijeti Zemlju budućim generacijama.
Američki domoroci su imali moto: svaka odluka mora biti promišljena za sedam
generacija. Ima li to još smisla za sedam generacija?
Koji od ljudi koji toliko promoviraju Wi-Fi razmišljaju o ovome?
Možemo li preživjeti sedam generacija s Wi-Fi-jem u školskim zgradama?
To je pošteno pitanje! Prezentacija je pružila dovoljno činjenica da nas potakne na preispitivanje našeg stava.
Postoje rješenja koja bi se mogla primijeniti u školama bez ikakvih značajnih poteškoća.
Ovo postavlja još jedno pitanje: Jesu li škole spremne staviti dobrobit djece iznad finansijskih interesa?
Roditelji i nastavnici se pozivaju da obavijeste lokalne upravitelje škola i školske
vlasti o činjenicama i potaknu ih na djelovanje!