Защитата, съпротивата и силата винаги са били възприемани почти изцяло в контекста на насилието.
Поне що се отнася до съпротивата срещу особено безмилостни автократи и безскрупулни диктатори, почти
единодушно е мнението, че насилието може да бъде преодоляно само с контранасилие, че войната носи мир и т.н.
След "повратната точка", обявена от тогавашния канцлер Олаф Шолц в германския Бундестаг през февруари 2022 г., се
наблюдава огромна промяна в дискурса в посока на военните аргументи - и то не само в Германия.
Вече не се обсъжда дали изобщо трябва да се използва военна сила, а само колко оръжия трябва да се
доставят, какъв вид оръжие, кога да стане това и т.н.
Пацифистите са наричани "лумпенпацифисти" или са осмивани като наивни и немислещи за света.
Дипломацията е от второстепенно значение, а ненасилствените действия са дискредитирани.
Често това се оправдава с така нареченото "право на самозащита" (чл. 51 от Устава на ООН), на
което имат право например Украйна или Израел.
Разбира се, всеки щат има това право.
Въпреки това в идеалния случай самозащитата трябва да се извършва чрез най-ефективния метод.
Повечето хора изглежда смятат, че военната отбрана е най-ефективната форма на защита от самото начало.
Но дали наистина са прави? Наистина ли няма алтернативи на войната, насилието и доставките на оръжие, както искат да
ни накарат да вярваме средствата за масова информация, които сякаш са се превърнали в рупор на военните поддръжници?
Трябва ли отбраната винаги да бъде военна, за да бъде ефективна?
Или има алтернативни форми на гражданска защита, които са също толкова ефективни или дори по-успешни?
И които, като страничен ефект, предотвратяват разрушаването на цели градове и големи площи земя
и драстично намаляват броя на човешките жертви?
Защото едно е сигурно: войните често са причинявали ужасни разрушения и кръвопролития, без да постигат желаните цели.
Ерика Ченоует от Уеслианския университет в Мидълтън, САЩ - признат експерт по въпросите, свързани с тероризма - заедно с
колежката си Мария Й. Стефан изследва всички известни конфликти по света за правото на самоопределение,
свалянето на политически лидери или изгонването на военни окупационни сили в периода 1900-2006 г.
От тях 218 са били въоръжени, а 105 - ненасилствени.
Нейното изследване е публикувано през 2011 г. под заглавие: "Защо гражданската съпротива работи. Стратегическата логика на
ненасилствения конфликт", а сега е публикувано и на немски език .
Проучването запълва празнина в изследванията, като дава отговор на въпроса дали повторното завладяване на окупирани територии,
съпротивата срещу окупация, диктатури, репресивни режими и свалянето на непопулярни правителства са
по-успешни чрез ненасилствена или насилствена съпротива.
Ето защо проучването е пионерско постижение на международно равнище, което даде тласък
и разкри общите резерви като несъстоятелни.
Проучването ясно показва, че ненасилствените форми на съпротива са почти два пъти по-успешни от
въоръжената - както в Европа, така и в Америка, Азия и Африка.
В периода 2000-2006 г. ненасилствените действия са били дори пет пъти по-успешни от въоръжените въстания.
Авторите заявяват: "...особено в кампаниите, целящи смяна на режима или освобождаване от чужда
окупация, ненасилствената съпротива е очевидно по-добра" .
Досега тези резултати не са опровергани, тъй като се основават на обширна база данни и задълбочени
научни анализи. Това е довело до ясни резултати.
Според авторите на проучването няма гаранция, че ненасилствената съпротива ще доведе до успех.
Въпреки това, процентът на успешните насилствени действия е значително по-нисък от този на ненасилствената
съпротива, при която над 50% от случаите са успешни - 22%.
Интересна подробност: Смесените форми на движения с голяма ненасилствена съпротива и насилствени крила също
са по-малко успешни от чисто ненасилствените кампании.
Смесването на насилие с ненасилствени действия не води до успех.
Авторите на проучването смятат, че кампанията е успешна, ако 100 % от целите ѝ са постигнати в
рамките на една година от началото на дейностите.
Според проучването успешни кампании без насилие са Иранската революция (1977-1979 г.) и
Движението за народна власт във Филипините (1983-1986 г.).
През 2005 г. продължителни и систематични ненасилствени действия сложиха край на чуждата окупация в Ливан .
"В Източен Тимор - твърдят авторите - ненасилственото съпротивително движение помогна за успешното
извеждане на индонезийските войски от Източен Тимор и за извоюването на независимост за анексираната територия."
Какво означава ненасилствената съпротива на практика?
Има много възможни форми на действие.
В току-що споменатите примери е имало ненасилствена съпротива с милиони участници под формата на масови
протести, стачки и организирано отказване от сътрудничество.
Това систематично лишаваше врага от източниците му на политическа, икономическа и военна мощ.
Това става с активната подкрепа на бизнесмени, работници, профсъюзи, студенти, професионалисти, духовници,
младежи, жени, бедни, селски асоциации и други групи, от чието послушание и ресурси зависи режимът.
Имаше и творчески действия, като гражданското неподчинение на иранските работници в електроцентралите.
Всяка вечер те изключват електричеството за два часа, за да прекъснат държавните вечерни новини и да осигурят прикритието на
тъмнината на демонстрантите, които нарушават полицейския час.
По време на ненасилствените акции на съпротива по улиците често е имало толкова много демонстранти, че полицията и
силите за сигурност на противника не са разполагали с необходимите ресурси и персонал за налагане на забрани.
В крайна сметка не можеш изведнъж да вкараш десетки хиляди хора в затвора, когато имаш само няколко свободни затворнически килии.
Например десетки хиляди хора образуваха стена, за да спрат танковете и проправителствените войски.
Вместо да атакуват силите за сигурност на режима, гражданските демонстранти седнаха пред танковете и посрещнаха войниците
с мирни символи като цветя, шоколадови бонбони и оранжада - и призоваха войниците да се присъединят към опозицията.
Ненасилствените действия са били успешни и там, където опитът за насилие се е провалил само няколко години
по-рано, например във Филипинското движение за народна власт.
Защо като цяло кампаниите без насилие имат много по-голям шанс за успех?
Авторите на проучването посочват следните причини:
1. кампаниите без насилие могат да мобилизират много повече хора
Средният брой участници в насилствените кампании е 50 000, а в ненасилствените - средно 200 000.
Това даде възможност за по-широки действия, които увеличиха разходите на режимите за запазване на статуквото.
Кампаниите без насилие са по-отворени и за участието на жени и възрастни хора, тъй като тези дейности са
свързани с по-нисък риск от насилствената съпротива.
Ако се достигне до широк спектър от населението, един режим - според Ерика Ченоует - трудно може да
запази властта си с процент на участие от десет процента.
Да, дори и при участие от само пет процента, на режима ще му бъде трудно.
2. хората, които участват, са по-трудни за изолиране
Участниците в ненасилствени кампании често представляват много различни части от населението, тъй като в тях често
участват хора от различни полове, възрасти, религии, етноси, идеологии, професионален или социално-икономически статус.
Това затруднява опонентите да изолират участниците и да наложат репресии.
3. ненасилствените кампании имат повече възможности за разработване на нови тактики и идеи
поради разнообразието и по-големия брой участници
Според проучването успехите не зависят от това дали съответният режим е авторитарен, силен или
слаб, или се опитва да потисне кампанията със сила.
Други предимства на ненасилствената съпротива са:
- много по-кратката средна продължителност (3 години вместо 9 години за насилствена битка)
- много по-малко смъртни случаи, наранявания, разрушения, травми
- много по-голям шанс за последваща демократизация в рамките на 5 години след конфликта.
Ако насилствените въстания са успешни, в дългосрочен план в страната все още няма да има демократични условия.
Последствията често са репресивни мерки срещу поддръжниците на бившия режим, незачитане на правата на
малцинствата и т.н., така че ситуацията в страната след въоръжени конфликти често е още по-репресивна от преди.
- По-малко вероятно е ненасилствената съпротива да доведе до последваща гражданска война, защото почти
всяка втора успешна въоръжена борба поражда нова въоръжена борба в рамките на 10 години.
Следователно мнението, че насилието може да бъде преодоляно само с контранасилие, е погрешно.
Съществуват много по-успешни алтернативи на военната сила, които, за разлика от военните операции, могат да доведат до истински,
устойчив, справедлив и демократичен мир в съответната страна.
Оттогава Ерика Ченоует е провела допълнителни проучвания между 2004 и 2019 г. и е открила следното:
Въстанията без насилие все още са по-успешни от тези с насилие.
Правителствата обаче се адаптират по-добре към ненасилствената съпротива.
Диктаторите и авторитарните режими са се научили да потискат ненасилствените движения.
Движението за ненасилствена съпротива е изправено пред следните предизвикателства през 21-ви век:
- Неутралното отразяване се затруднява от цензурата и наблюдението, а фалшивите новини се разпространяват от режимите.
- Увеличават се ненасилствените движения с насилствени крила.
Агентите провокатори все по-често внасят насилие в движението.
Агент-провокатор е лице, което действа от името на властите, като полицията, прокуратурата или тайните служби, за
да се внедри в група или организация и да подтикне членовете ѝ да извършат незаконни действия.
Тези агресивни крила намаляват успеха на движението.
Затова: пазете се от целенасочено проникване на хора, готови да използват насилие!
- Дигиталните действия и възможности се надценяват.
Въпреки че е възможна краткосрочна мобилизация чрез интернет, това обикновено не води до дългосрочни
кампании, в които хората трябва да се познават лично.
- Често се инвестира твърде малко време и енергия в планирането на кампаниите и насърчаването на сплотеността в движението.
Успешната кампания за съпротива изисква силни мрежи от групи, в които хората се познават
добре и се подкрепят взаимно в случай на репресии.
Въпреки тези предизвикателства ненасилствената съпротива все още е по-успешна.
Защо досега много по-често не се е избирал пътят на ненасилието?
Авторите на проучването предполагат, че това се дължи на липсата на знания за естеството, възможностите
и шансовете за успех на ненасилствената съпротива.
Не е чудно, че това изследване се крие най-вече от политиците, медиите и учените.
В края на краищата печалбата от войните би била застрашена, ако се разбере, че има много по-ефективни методи от въоръжената сила.
Това е така, защото бизнес моделът на отбранителната индустрия се основава на твърдението, че
насилствената съпротива е необходима и съществена.
Заключение: Не е нужно да ставаме годни за война, а за мир!
Разпространете тези знания, например като споделите тази програма в социалните мрежи!
Само ако резултатите от това проучване се окажат убедителни, ще могат да се предотвратят нови ужасни кръвопролития и разрушения,
а военните спекуланти няма да могат повече да печелят от страданията на хората и разрушаването на цели държави.
Не разчитайте на социалните мрежи в интернет, а се запознайте със съмишленици, на които можете да се доверите в реалния живот.
Само заедно можем да прекъснем спиралата на насилието.
Нуждаем се от хора, които са обединени в името на мира и дават пример.
Kla.TV се радва да подкрепи местната мрежа от миролюбиви хора с помощта на формата за контакт на www.kla.tv/vernetzung.