Puolustusta, vastarintaa ja voimaa on aina ajateltu lähes yksinomaan väkivallan avulla.
Ainakin kun on kyse vastarinnasta erityisen häikäilemättömiä itsevaltiaita ja häikäilemättömiä diktaattoreita vastaan,
ollaan lähes yksimielisesti sitä mieltä, että väkivalta voidaan voittaa vain vastaväkivallalla, että sota tuo rauhan jne.
Sen jälkeen, kun silloinen liittokansleri Olaf Scholz julisti Saksan liittopäivillä helmikuussa 2022
"käännekohdan", keskustelu on muuttunut valtavasti kohti sotilaallisia argumentteja - eikä vain Saksassa.
Enää ei keskustella siitä, pitäisikö sotilaallista voimaa ylipäätään käyttää, vaan ainoastaan siitä, kuinka
paljon aseita pitäisi toimittaa, minkä tyyppisiä aseita, milloin se pitäisi tehdä ja niin edelleen.
Pasifistit leimataan "lumpenpasifisteiksi" tai heitä pilkataan naiiveiksi ja maattomiksi.
Diplomatia on toissijaista, ja väkivallattomat toimet on diskreditoitu.
Tätä perustellaan usein niin sanotulla "itsepuolustusoikeudella" (YK:n peruskirjan 51 artikla),
johon esimerkiksi Ukrainalla tai Israelilla on oikeus.
Jokaisella osavaltiolla on tietenkin tämä oikeus.
Itsepuolustuksessa olisi kuitenkin mieluiten käytettävä tehokkainta menetelmää.
Useimmat ihmiset näyttävät pitävän sotilaallista puolustusta tehokkaimpana puolustusmuotona alusta alkaen.
Mutta ovatko he todella oikeassa? Eikö sodalle, väkivallalle ja asetoimituksille ole todella vaihtoehtoja, kuten
joukkotiedotusvälineet - joista näyttää tulleen sotilaallisten tukijoiden äänitorvi - haluavat meidän uskovan?
Onko puolustuksen aina oltava sotilaallista ollakseen tehokasta?
Vai onko olemassa vaihtoehtoisia väestönsuojelun muotoja, jotka ovat yhtä tehokkaita tai jopa menestyksekkäämpiä?
Ja joiden sivuvaikutuksena estetään kokonaisten kaupunkien ja laajojen maa-alueiden tuhoutuminen
ja vähennetään huomattavasti ihmisuhrien määrää?
Yksi asia on varma: sodat ovat usein aiheuttaneet hirvittävää tuhoa ja verilöylyjä
saavuttamatta kuitenkaan haluttuja tavoitteita.
Erica Chenoweth Wesleyan-yliopistosta Middletonissa Yhdysvalloissa - tunnustettu terrorismiin liittyvien kysymysten
asiantuntija - tutki yhdessä kollegansa Maria J. Stephanin kanssa kaikkia tunnettuja maailmanlaajuisia konflikteja, joissa on kyse
itsemääräämisoikeudesta, poliittisten johtajien syrjäyttämisestä tai sotilaallisten
miehitysjoukkojen karkottamisesta vuosina 1900-2006.
Näistä 218 oli aseistettuja ja 105 väkivallattomia.
Hänen tutkimuksensa julkaistiin vuonna 2011 nimellä "Why Civil Resistance Works. The Strategic Logic of
Nonviolent Conflict", ja nyt se on julkaistu myös saksaksi ].
Tutkimuksessa suljettiin tutkimusaukko vastaamalla kysymykseen, onko miehitettyjen alueiden takaisinvaltaaminen, miehityksen,
diktatuurien, sortohallintojen ja epäsuosittujen hallitusten kukistaminen onnistunut paremmin
väkivallattoman vai väkivaltaisen vastarinnan avulla.
Tutkimus oli näin ollen kansainvälisellä tasolla uraauurtava saavutus, joka antoi sysäyksen
ja paljasti yleiset varaumat kestämättömiksi.
Tutkimus osoitti selvästi, että väkivallattomat vastarintamuodot olivat lähes kaksi kertaa
menestyksekkäämpiä kuin aseellinen vastarinta - sekä Euroopassa että Amerikassa, Aasiassa ja Afrikassa.
Vuosina 2000-2006 väkivallattomat toimet olivat jopa viisi kertaa menestyksekkäämpiä kuin aseelliset kansannousut.
Kirjoittajat toteavat: "...erityisesti kampanjoissa, joilla pyritään hallinnon vaihtamiseen tai vapautumiseen ulkomaisesta
miehityksestä, väkivallaton vastarinta on selvästi parempi" .
Näitä tuloksia ei ole toistaiseksi kumottu, koska ne perustuvat laajaan tietokantaan ja perusteellisiin tieteellisiin
analyyseihin. Tämä on johtanut selkeisiin tuloksiin.
Tutkimuksen tekijöiden mukaan väkivallattoman vastarinnan onnistumisesta ei ole takeita.
Väkivaltaisten toimien onnistumisprosentti oli kuitenkin huomattavasti alhaisempi (22 prosenttia) kuin
väkivallattoman vastarinnan, josta yli 50 prosenttia onnistui.
Mielenkiintoinen yksityiskohta: sekamuotoiset liikkeet, joissa on suuri väkivallaton vastarinta ja
väkivaltainen siipi, ovat myös vähemmän menestyksekkäitä kuin puhtaasti väkivallattomat kampanjat.
Väkivallan ja väkivallattomien toimien sekoittaminen ei johda menestykseen.
Tutkimuksen tekijät pitivät kampanjaa onnistuneena, jos 100 prosenttia sen tavoitteista
saavutettiin vuoden kuluessa toiminnan huipusta.
Tutkimuksen mukaan onnistuneita väkivallattomia kampanjoita olivat muun muassa Iranin vallankumous
(1977-1979) ja Filippiinien kansanvallan liike (1983-1986).
Vuonna 2005 jatkuva ja järjestelmällinen väkivallaton toiminta lopetti Libanonin ulkomaisen miehityksen .
"Itä-Timorissa", kirjoittajien mukaan, "väkivallaton vastarintaliike vaikutti osaltaan siihen, että
Indonesian joukot saatiin onnistuneesti poistettua Itä-Timorista ja että liitetty alue itsenäistyi."
Mitä väkivallaton vastarinta tarkoittaa käytännössä?
Toimintamuotoja on monia.
Edellä mainituissa esimerkeissä oli kyse väkivallattomasta vastarinnasta, johon osallistui miljoonia
ihmisiä joukkomielenosoitusten, lakkojen ja järjestäytyneen yhteistyöstä kieltäytymisen muodossa.
Näin viholliselta riistettiin järjestelmällisesti sen poliittisen, taloudellisen ja sotilaallisen vallan lähteet.
Tämä tapahtui liikemiesten, työläisten, ammattiyhdistysten, opiskelijoiden, ammattilaisten, papiston, nuorison, naisten,
köyhien, talonpoikaisjärjestöjen ja muiden ryhmien, joiden kuuliaisuudesta ja resursseista
hallinto oli riippuvainen, aktiivisen tuen avulla.
Oli luovia toimia, kuten iranilaisten työntekijöiden kansalaistottelemattomuus sähkölaitoksissa.
He katkaisivat sähköt joka ilta kahdeksi tunniksi keskeyttääkseen valtion iltauutiset ja tarjotakseen pimeyden
suojan ulkonaliikkumiskieltoa rikkoneille mielenosoittajille.
Väkivallattoman vastarinnan aikana kaduilla oli usein niin paljon mielenosoittajia, että vastapuolen
poliisilla ja turvallisuusjoukoilla ei ollut resursseja ja henkilöstöä kieltojen täytäntöönpanoon.
Eihän kymmenet tuhannet ihmiset voi yhtäkkiä joutua vankilaan, kun on vain muutama vapaa vankiselli.
Kymmenettuhannet ihmiset esimerkiksi muodostivat muurin pysäyttääkseen panssarivaunut ja hallitusmieliset joukot.
Sen sijaan, että siviilimielenosoittajat olisivat hyökänneet hallinnon turvallisuusjoukkoja vastaan, he istuutuivat
panssarivaunujen eteen ja tervehtivät sotilaita rauhanomaisilla symboleilla, kuten kukilla, suklaalla ja appelsiiniliemellä,
ja kehottivat sotilaita liittymään oppositioon.
Väkivallaton toiminta on onnistunut myös silloin, kun väkivaltainen yritys oli epäonnistunut vain
muutamaa vuotta aiemmin, esimerkiksi Filippiinien People Power -liikkeen tapauksessa.
Miksi väkivallattomilla kampanjoilla on kaiken kaikkiaan paljon paremmat mahdollisuudet onnistua?
Tutkimuksen tekijät mainitsevat seuraavat syyt:
1. väkivallattomilla kampanjoilla voidaan saada paljon enemmän ihmisiä liikkeelle.
Väkivaltaiseen kampanjaan osallistui keskimäärin 50 000 ihmistä, kun taas väkivallattomiin
kampanjoihin osallistui keskimäärin 200 000 ihmistä.
Tämä mahdollisti laajemmat toimet, jotka lisäsivät hallintojärjestelmille aiheutuvia
kustannuksia nykytilanteen säilyttämisestä.
Väkivallattomat kampanjat ovat myös avoimempia naisten ja iäkkäiden ihmisten osallistumiselle, koska näihin toimiin
liittyy pienempi riski kuin väkivaltaiseen vastarintaan.
Kun tavoitetaan laaja väestö, Erica Chenowethin mukaan hallinto tuskin voi säilyttää
valtaansa kymmenen prosentin osallistumisasteella.
Kyllä, jopa vain viiden prosentin osallistumisasteella on vaikeaa hallitukselle.
2. Asianomaisia henkilöitä on vaikeampi eristää.
Väkivallattomien kampanjoiden osallistujat edustavat usein hyvin erilaisia väestönosia, sillä väkivallattomiin kampanjoihin
osallistuu usein eri sukupuolta, ikää, uskontoa, etnistä alkuperää, ideologiaa, ammatillista
tai sosioekonomista asemaa edustavia ihmisiä.
Näin vastustajien on vaikeampi eristää osallistujia ja toteuttaa tukahduttamistoimia.
3. Väkivallattomilla kampanjoilla on enemmän mahdollisuuksia kehittää uusia taktiikoita ja ideoita, koska ne
ovat monimuotoisia ja osallistujien määrä on suurempi.
Tutkimuksen mukaan onnistumiset olivat riippumattomia siitä, oliko kyseinen hallinto autoritaarinen, vahva vai
heikko tai pyrkiikö se tukahduttamaan kampanjan voimakeinoin.
Muita väkivallattoman vastarinnan etuja ovat:
- paljon lyhyempi keskimääräinen kesto (3 vuotta väkivaltaisen taistelun 9 vuoden sijasta).
- paljon vähemmän kuolemantapauksia, loukkaantumisia, tuhoa ja traumatisoitumista...
- paljon suuremmat mahdollisuudet demokratisoitua viiden vuoden kuluessa konfliktista.
Jos väkivaltaiset kansannousut onnistuvat, maassa ei silti ole demokraattisia oloja pitkällä aikavälillä.
Seurauksena ovat usein kostotoimet entisen hallinnon kannattajia vastaan, vähemmistöjen oikeuksien laiminlyönti
jne., joten aseellisten konfliktien jälkeinen tilanne maassa on usein jopa aiempaa tukahduttavampi.
- Väkivallaton vastarinta johtaa harvemmin myöhempään sisällissotaan, koska lähes joka toinen onnistunut aseellinen
taistelu synnyttää uuden aseellisen taistelun 10 vuoden kuluessa.
Näkemys, jonka mukaan väkivalta voidaan voittaa vain vastaväkivallalla, on siis väärä.
Sotilaalliselle voimankäytölle on olemassa paljon onnistuneempia vaihtoehtoja, jotka, toisin kuin sotilasoperaatiot,
voivat saada aikaan todellisen, kestävän, oikeudenmukaisen ja demokraattisen rauhan kyseisessä maassa.
Erica Chenoweth on sittemmin tehnyt lisätutkimuksia vuosina 2004-2019 ja saanut selville seuraavaa:
Väkivallattomat kansannousut ovat edelleen menestyksekkäämpiä kuin väkivaltaiset.
Hallitukset ovat kuitenkin sopeutuneet paremmin väkivallattomaan vastarintaan.
Diktaattorit ja autoritaariset hallinnot ovat oppineet tukahduttamaan väkivallattomat liikkeet.
Väkivallaton vastarintaliike kohtaa 2000-luvulla seuraavat haasteet:
- Sensuuri ja valvonta vaikeuttavat neutraalia raportointia, ja hallinnot levittävät valeuutisia.
- Väkivallattomat liikkeet, joilla on väkivaltainen siipi, ovat lisääntyneet.
Provosoijat tuovat yhä useammin väkivaltaa liikkeeseen.
Agentti provokaattori on henkilö, joka toimii viranomaisten, kuten poliisin, syyttäjänviraston tai salaisen
palvelun, puolesta soluttautuakseen ryhmään tai järjestöön ja saadakseen sen jäsenet tekemään laittomia tekoja.
Nämä väkivaltaiset siivet vähentävät liikkeen menestystä.
Siksi: Varokaa väkivaltaan valmistautuneiden ihmisten kohdennettua soluttautumista!
- Digitaalisia toimia ja mahdollisuuksia yliarvioidaan.
Vaikka lyhytaikainen mobilisointi on mahdollista Internetin kautta, se ei yleensä johda pitkäaikaisiin kampanjoihin,
joissa ihmisten on tunnettava toisensa henkilökohtaisesti.
- Kampanjoiden suunnitteluun ja liikkeen sisäisen yhteenkuuluvuuden edistämiseen
käytetään usein liian vähän aikaa ja energiaa.
Onnistunut vastarintakampanja edellyttää vahvoja verkostoja, joissa ihmiset tuntevat toisensa
hyvin ja tukevat toisiaan, kun sortoa esiintyy.
Näistä haasteista huolimatta väkivallaton vastarinta on edelleen menestyksekkäämpää.
Miksi väkivallatonta tietä ei ole toistaiseksi valittu paljon useammin?
Tutkimuksen tekijät epäilevät, että tämä johtuu siitä, että väkivallattoman vastarinnan luonteesta, mahdollisuuksista
ja onnistumisen mahdollisuuksista ei ole riittävästi tietoa.
Ei ole ihme, että poliitikot, tiedotusvälineet ja tutkijat salaavat tämän tutkimuksen.
Loppujen lopuksi sodista saatava hyöty vaarantuisi, jos ymmärrettäisiin, että on olemassa
paljon tehokkaampia menetelmiä kuin aseellinen voima.
Tämä johtuu siitä, että puolustusteollisuuden liiketoimintamalli perustuu kertomukseen, jonka mukaan
väkivaltainen vastarinta on välttämätöntä ja välttämätöntä.
Johtopäätös: Meidän ei tarvitse valmistautua sotaan, vaan rauhaan!
Levitä tätä tietoa eteenpäin esimerkiksi jakamalla tätä ohjelmaa sosiaalisessa mediassa!
Ainoastaan jos tämän tutkimuksen havainnot saavat jalansijaa, voidaan estää uudet kauheat verilöylyt ja tuho,
eivätkä sodan hyötyjät voi enää saada voittoa ihmisten kärsimyksestä ja kokonaisten maiden tuhoamisesta.
Älä luota sosiaaliseen mediaan internetissä, vaan tutustu samanhenkisiin ihmisiin, joihin voit luottaa tosielämässä.
Vain yhdessä väkivallan kierre voidaan katkaista.
Tarvitsemme ihmisiä, jotka puolustavat yhtenäisesti rauhaa ja näyttävät esimerkkiä.
Kla.TV tukee mielellään rauhaa rakastavien ihmisten paikallista verkostoitumista
yhteydenottolomakkeen avulla osoitteessa www.kla.tv/vernetzung.