Apărarea, rezistența și forța au fost întotdeauna gândite aproape exclusiv în termeni de violență.
Cel puțin în ceea ce privește rezistența împotriva autocraților deosebit de nemiloși și a dictatorilor lipsiți de
scrupule, opinia aproape unanimă este că violența poate fi depășită doar prin contra-violență, că războiul aduce pacea etc.
De la "punctul de cotitură" proclamat de cancelarul de atunci, Olaf Scholz, în Bundestag-ul german în februarie
2022, a avut loc o schimbare enormă a discursului în favoarea argumentelor militare - și nu numai în Germania.
Nu se mai discută dacă ar trebui folosită forța militară, ci doar câte arme ar trebui furnizate, ce tip de
arme, când ar trebui să se întâmple acest lucru etc.
Pacifiștii sunt etichetați drept "lumpenpacifists" sau ironizați ca fiind naivi și lipsiți de lume.
Diplomația este de importanță secundară, acțiunile non-violente sunt discreditate.
Acest lucru este adesea justificat prin așa-numitul "drept la autoapărare" (articolul 51 din Carta ONU),
la care Ucraina sau Israelul, de exemplu, au dreptul.
Desigur, fiecare stat are acest drept.
Cu toate acestea, în mod ideal, autoapărarea ar trebui să fie efectuată folosind cea mai eficientă metodă.
Majoritatea oamenilor par să considere apărarea militară drept cea mai eficientă formă de apărare de la bun început.
Dar au ei cu adevărat dreptate? Chiar nu există alternative la război, violență și livrări de arme, așa cum ar vrea
să ne facă să credem mass-media, care pare să fi devenit purtătoarea de cuvânt a susținătorilor armatei?
Apărarea trebuie să fie întotdeauna militară pentru a fi eficientă?
Sau există forme alternative de apărare civilă care sunt la fel de eficiente sau chiar mai eficiente?
Și care, ca efect secundar, previn distrugerea unor orașe întregi și a unor suprafețe mari de
teren și reduc drastic numărul victimelor umane?
Pentru că un lucru este sigur: războaiele au provocat adesea distrugeri teribile și băi de
sânge, fără a atinge de fapt obiectivele dorite.
Erica Chenoweth de la Universitatea Wesleyan din Middleton, SUA - un expert recunoscut în probleme legate de terorism - împreună cu
colega sa Maria J. Stephan, au examinat toate conflictele cunoscute la nivel mondial pentru dreptul la
autodeterminare, înlăturarea liderilor politici sau expulzarea forțelor militare de ocupație între 1900 și 2006.
Dintre acestea, 218 au fost înarmate și 105 au fost non-violente.
Studiul său a fost publicat în 2011 sub titlul: "Why Civil Resistance Works. The Strategic Logic of Nonviolent
Conflict" și a fost publicat acum și în limba germană .
Studiul a acoperit o lacună în cercetare, răspunzând la întrebarea dacă reconquistarea teritoriilor ocupate, rezistența
împotriva ocupației, a dictaturilor, a regimurilor represive și răsturnarea guvernelor nepopulare au mai
mult succes prin rezistență non-violentă sau violentă.
Studiul a fost, prin urmare, o realizare de pionierat la nivel internațional, care a dat un impuls și a
scos în evidență rezervele comune ca fiind de neconceput.
Studiul a arătat în mod clar că formele non-violente de rezistență au avut de aproape două ori mai mult succes decât rezistența
armată - atât în Europa, cât și în America, Asia și Africa.
În perioada 2000-2006, acțiunile non-violente au avut de cinci ori mai mult succes decât revoltele armate.
Autorii afirmă: "...în special în campaniile care urmăresc schimbarea regimului sau eliberarea de sub ocupația
străină, rezistența non-violentă este net superioară" .
Aceste rezultate nu au fost infirmate până în prezent, deoarece se bazează pe o bază de date extinsă și pe analize științifice
aprofundate. Acest lucru a condus la rezultate clare.
Potrivit autorilor studiului, nu există nicio garanție că rezistența non-violentă va duce la succes.
Cu toate acestea, la 22%, rata de succes a acțiunilor violente a fost semnificativ mai mică decât cea a rezistenței
non-violente, care a avut succes în peste 50% din cazuri.
Detaliu interesant: formele mixte de mișcări cu rezistență non-violentă și aripi violente mari au, de
asemenea, mai puțin succes decât campaniile pur non-violente.
Amestecarea violenței cu acțiunile non-violente nu duce la succes.
Autorii studiului au considerat că o campanie este de succes dacă 100 % din obiectivele sale au fost
atinse în termen de un an de la începerea activităților.
Conform studiului, printre campaniile non-violente de succes se numără revoluția iraniană (1977-1979)
și mișcarea People Power din Filipine (1983-1986).
În 2005, o acțiune non-violentă susținută și sistematică a pus capăt unei ocupații străine în Liban .
"În Timorul de Est", potrivit autorilor, "o mișcare de rezistență non-violentă a ajutat la îndepărtarea cu succes a
trupelor indoneziene din Timorul de Est și la obținerea independenței pentru teritoriul anexat."
Ce înseamnă rezistența non-violentă în practică?
Există multe forme posibile de acțiune.
În exemplele tocmai menționate, a existat o rezistență non-violentă cu milioane de participanți sub forma
protestelor în masă, a grevelor și a non-cooperării organizate.
Astfel, inamicul a fost privat sistematic de sursele sale de putere politică, economică și militară.
Acest lucru s-a realizat prin sprijinul activ al oamenilor de afaceri, al muncitorilor, al sindicatelor, al studenților, al
profesioniștilor, al clerului, al tinerilor, al femeilor, al săracilor, al asociațiilor țărănești și al altor
grupuri de a căror obediență și resurse depindea regimul.
Au existat acțiuni creative, cum ar fi nesupunerea civilă a lucrătorilor iranieni din centralele electrice.
Aceștia au întrerupt curentul electric timp de două ore în fiecare seară pentru a întrerupe știrile de seară
ale statului și pentru a oferi acoperirea întunericului demonstranților care au încălcat starea de asediu.
Deseori, în timpul acțiunilor de rezistență non-violentă erau atât de mulți demonstranți pe străzi încât poliția și
forțele de securitate ale adversarului nu aveau resursele și personalul necesare pentru a aplica interdicțiile.
La urma urmei, nu poți pune brusc zeci de mii de oameni în închisoare când ai doar câteva celule libere.
De exemplu, zeci de mii de oameni au format un zid pentru a opri tancurile și trupele pro-guvernamentale.
În loc să atace forțele de securitate ale regimului, demonstranții civili s-au așezat în fața tancurilor și i-au
întâmpinat pe soldați cu simboluri pașnice precum flori, ciocolată și portocale - și i-au
invitat pe soldați să se alăture opoziției.
Acțiunile non-violente au avut succes și acolo unde o încercare violentă eșuase cu doar câțiva ani înainte,
de exemplu în cazul mișcării filipineze People Power.
De ce, per ansamblu, campaniile non-violente au șanse mult mai mari de succes?
Autorii studiului invocă următoarele motive:
1. campaniile non-violente pot mobiliza mult mai mulți oameni
Campania violentă a avut în medie 50.000 de participanți, în timp ce campaniile
non-violente au avut o medie de 200.000 de participanți.
Acest lucru a permis acțiuni mai ample care au crescut costul menținerii status quo-ului pentru regimuri.
Campaniile non-violente sunt, de asemenea, mai deschise la participarea femeilor și a persoanelor în
vârstă, deoarece aceste activități sunt asociate cu un risc mai scăzut decât rezistența violentă.
Atunci când se atinge un spectru larg al populației, un regim - conform Erica Chenoweth - cu greu își poate
menține puterea cu o rată de participare de zece procente.
Da, chiar și cu o participare de doar cinci procente va fi dificil pentru regim.
2. persoanele implicate sunt mai greu de izolat
Participanții la campaniile nonviolente reprezintă adesea părți foarte diferite ale populației, deoarece persoane de diferite
sexe, vârste, religii, etnii, ideologii, statut profesional sau socio-economic participă adesea la campanii nonviolente.
Acest lucru face mai dificilă izolarea participanților de către adversari și aplicarea represiunii.
3. campaniile nonviolente au mai multe oportunități de a dezvolta noi tactici și idei datorită
diversității lor și a numărului mai mare de participanți
Conform studiului, succesele au fost independente de faptul dacă regimul în cauză a fost autoritar, puternic
sau slab, sau a încercat să suprime campania prin forță.
Alte avantaje ale rezistenței non-violente sunt:
- durata medie mult mai scurtă (3 ani în loc de 9 ani pentru lupta violentă)
- mult mai puține decese, răniri, distrugeri, traumatisme
- o șansă mult mai mare de democratizare ulterioară în termen de 5 ani de la conflict.
Dacă revoltele violente vor avea succes, pe termen lung nu vor exista condiții democratice în țară.
Consecințele sunt adesea măsuri de retorsiune împotriva susținătorilor fostului regim, nerespectarea drepturilor
minorităților etc., astfel încât situația din țară după conflictele armate este adesea chiar mai represivă decât înainte.
- Rezistența non-violentă are mai puține șanse să conducă la un război civil ulterior - deoarece aproape
fiecare a doua luptă armată de succes generează o nouă luptă armată în decurs de 10 ani.
Prin urmare, punctul de vedere conform căruia violența poate fi depășită doar prin contra-violență este greșit.
Există alternative mult mai eficiente la forța militară care, spre deosebire de operațiunile militare, pot aduce o
pace reală, durabilă, justă și democratică în țara în cauză.
Erica Chenoweth a efectuat cercetări suplimentare între 2004 și 2019 și a descoperit următoarele:
Revoltele non-violente au în continuare mai mult succes decât cele violente.
Cu toate acestea, guvernele s-au adaptat mai bine la rezistența non-violentă.
Dictatorii și regimurile autoritare au învățat să suprime mișcările non-violente.
Mișcarea de rezistență non-violentă se confruntă cu următoarele provocări în secolul XXI:
- Raportarea neutră este îngreunată de cenzură și supraveghere, știrile false sunt răspândite de regimuri.
- Mișcările non-violente cu aripi violente au crescut.
Agenții provocatori aduc din ce în ce mai mult violența într-o mișcare.
Un agent provocator este o persoană care acționează în numele autorităților, cum ar fi poliția, procuratura sau serviciile
secrete, pentru a se infiltra într-un grup sau organizație și a-i determina pe membrii acestuia să comită acte ilegale.
Aceste aripi violente diminuează succesul unei mișcări.
Prin urmare: Feriți-vă de infiltrarea țintită de persoane pregătite să folosească violența!
- Acțiunile și oportunitățile digitale sunt supraestimate.
Deși mobilizarea pe termen scurt este posibilă prin intermediul internetului, aceasta nu conduce, de obicei, la campanii pe
termen lung în care oamenii trebuie să se cunoască personal.
- Prea puțin timp și energie sunt adesea investite în planificarea campaniilor și promovarea coeziunii în cadrul unei mișcări.
O campanie de rezistență de succes necesită rețele puternice de grupuri în care oamenii se cunosc
bine și se sprijină reciproc în caz de represiune.
În ciuda acestor provocări, rezistența non-violentă are în continuare mai mult succes.
De ce calea non-violentă nu a fost luată mult mai des până acum?
Autorii studiului bănuiesc că acest lucru se datorează unei lipse de cunoștințe cu privire la natura, posibilitățile
și șansele de succes ale rezistenței non-violente.
Nu este de mirare că acest studiu este în mare parte ascuns de către politicieni, mass-media și mediul academic.
La urma urmei, profitul obținut din războaie ar fi periclitat dacă s-ar realiza că există
metode mult mai eficiente decât forța armată.
Acest lucru se datorează faptului că modelul de afaceri al industriei de apărare se bazează pe
afirmația că rezistența violentă este necesară și esențială.
Concluzie: Nu trebuie să devenim apți pentru război, ci pentru pace!
Răspândiți mai departe aceste cunoștințe, de exemplu prin distribuirea acestui program pe rețelele de socializare!
Numai în cazul în care concluziile acestui studiu vor prevala, vor putea fi prevenite alte teribile băi de sânge și distrugeri,
iar profitorii de război nu vor mai putea genera profituri din suferința oamenilor și distrugerea unor țări întregi.
Nu vă bazați pe rețelele de socializare de pe internet, ci cunoașteți în viața reală oameni care
gândesc la fel și în care puteți avea încredere.
Spirala violenței poate fi întreruptă doar împreună.
Avem nevoie de oameni care să fie uniți pentru pace și să conducă prin exemplu.
Kla.TV este bucuros să sprijine crearea de rețele locale de oameni iubitori de pace cu ajutorul
formularului de contact de pe www.kla.tv/vernetzung.