O obrane, odpore a sile sa vždy uvažovalo takmer výlučne v zmysle násilia.
Prinajmenšom pokiaľ ide o odpor proti obzvlášť bezohľadným autokratom a bezohľadným diktátorom, takmer
jednohlasne sa zastáva názor, že násilie možno prekonať len protinásilím, že vojna prináša mier atď.
Od "bodu obratu", ktorý vyhlásil vtedajší kancelár Olaf Scholz v nemeckom Bundestagu vo februári 2022, došlo k obrovskému posunu
v diskurze smerom k vojenským argumentom - a to nielen v Nemecku.
Už sa nediskutuje o tom, či sa vôbec má použiť vojenská sila, ale len o tom, koľko zbraní sa má
dodať, aký typ zbraní, kedy sa to má stať atď.
Pacifisti sú označovaní za "lumpenpacifistov" alebo zosmiešňovaní ako naivní a nesvetskí.
Diplomacia je druhoradá, nenásilné akcie sú diskreditované.
Často sa to odôvodňuje tzv. "právom na sebaobranu" (čl. 51 Charty OSN), na ktoré má právo napríklad Ukrajina alebo Izrael.
Samozrejme, každý štát má toto právo.
V ideálnom prípade by sa však sebaobrana mala vykonávať čo najúčinnejšou metódou.
Zdá sa, že väčšina ľudí od začiatku považuje vojenskú obranu za najúčinnejšiu formu obrany.
Ale majú naozaj pravdu? Skutočne neexistujú alternatívy k vojne, násiliu a dodávkam zbraní, ako nás o tom presviedčajú
masmédiá, ktoré sa zrejme stali hlásnou trúbou stúpencov armády?
Musí byť obrana vždy vojenská, aby bola účinná?
Alebo existujú alternatívne formy civilnej obrany, ktoré sú rovnako účinné alebo dokonca úspešnejšie?
A ktoré ako vedľajší účinok zabránia zničeniu celých miest a rozsiahlych území a drasticky znížia počet ľudských obetí?
Pretože jedno je isté: vojny často spôsobili strašnú deštrukciu a krviprelievanie bez toho, aby sa dosiahli želané ciele.
Erica Chenowethová z Wesleyanskej univerzity v Middletone v USA - uznávaná odborníčka na problematiku terorizmu - spolu so svojou
kolegyňou Mariou J. Stephanovou preskúmali všetky známe konflikty na svete, ktoré sa týkali práva na sebaurčenie,
zosadenia politických vodcov alebo vyhnania vojenských okupačných síl v rokoch 1900 až 2006.
Z nich bolo 218 ozbrojených a 105 nenásilných.
Jej štúdia bola publikovaná v roku 2011 pod názvom: "Prečo občiansky odpor funguje. Strategická logika
nenásilného konfliktu" a teraz vyšla aj v nemčine .
Štúdia vyplnila výskumnú medzeru tým, že odpovedala na otázku, či je znovudobytie okupovaných území, odpor proti okupácii,
diktatúram, represívnym režimom a zvrhnutie nepopulárnych vlád úspešnejšie prostredníctvom nenásilného alebo násilného odporu.
Štúdia bola preto priekopníckym počinom na medzinárodnej úrovni, ktorý dal podnet a odhalil všeobecné výhrady ako neudržateľné.
Štúdia jasne ukázala, že nenásilné formy odporu boli takmer dvakrát úspešnejšie ako ozbrojený
odpor - v Európe, ako aj v Amerike, Ázii a Afrike.
V období rokov 2000 až 2006 boli nenásilné akcie dokonca päťkrát úspešnejšie ako ozbrojené povstania.
Autori uvádzajú: "...najmä v kampaniach, ktoré sa usilujú o zmenu režimu alebo oslobodenie od cudzej
okupácie, má nenásilný odpor jednoznačne prednosť" .
Tieto výsledky neboli doteraz vyvrátené, pretože sú založené na rozsiahlej databáze a dôkladných
vedeckých analýzach. To viedlo k jednoznačným výsledkom.
Podľa autorov štúdie neexistuje záruka, že nenásilný odpor povedie k úspechu.
Úspešnosť násilných akcií však bola s 22 percentami výrazne nižšia ako v prípade nenásilného odporu,
ktorý bol úspešný vo viac ako 50 percentách prípadov.
Zaujímavý detail: zmiešané formy hnutí s veľkým nenásilným odporom a násilnými krídlami sú
tiež menej úspešné ako čisto nenásilné kampane.
Miešanie násilia s nenásilnými akciami nevedie k úspechu.
Autori štúdie považovali kampaň za úspešnú, ak sa 100 % jej cieľov dosiahlo do jedného roka od vrcholu aktivít.
Podľa štúdie medzi úspešné nenásilné kampane patrí iránska revolúcia (1977-1979) a
filipínske hnutie People Power (1983-1986).
V roku 2005 sa vďaka trvalej a systematickej nenásilnej akcii skončila zahraničná okupácia Libanonu .
"Vo Východnom Timore", podľa autorov, "prispelo nenásilné hnutie odporu k úspešnému odsunu indonézskych vojsk z
Východného Timoru a k nezávislosti anektovaného územia."
Čo znamená nenásilný odpor v praxi?
Existuje mnoho možných foriem konania.
V uvedených príkladoch išlo o nenásilný odpor s miliónmi účastníkov vo forme masových
protestov, štrajkov a organizovanej nespolupráce.
Tým systematicky zbavoval nepriateľa zdrojov jeho politickej, hospodárskej a vojenskej moci.
To sa dialo vďaka aktívnej podpore podnikateľov, robotníkov, odborov, študentov, odborníkov, duchovných, mládeže,
žien, chudobných, roľníckych združení a ďalších skupín, od ktorých poslušnosti a zdrojov závisel režim.
Boli tu kreatívne akcie, ako napríklad občianska neposlušnosť iránskych robotníkov v elektrárňach.
Každý večer na dve hodiny vypli elektrinu, aby prerušili štátne večerné správy a poskytli tmu
demonštrantom, ktorí porušili zákaz vychádzania.
Počas akcií nenásilného odporu bolo v uliciach často toľko demonštrantov, že polícia a bezpečnostné zložky protivníka
nemali prostriedky a personál na presadzovanie zákazov.
Nemôžete predsa zrazu zavrieť desaťtisíce ľudí do väzenia, keď máte len niekoľko voľných väzenských ciel.
Desaťtisíce ľudí napríklad vytvorili múr, aby zastavili tanky a provládne jednotky.
Namiesto útoku na bezpečnostné sily režimu si civilní demonštranti sadli pred tanky a pozdravili vojakov
mierovými symbolmi, ako sú kvety, čokoláda a oranžáda, a vyzvali vojakov, aby sa pridali k opozícii.
Nenásilné akcie boli úspešné aj tam, kde násilný pokus zlyhal len niekoľko rokov predtým,
napríklad v prípade filipínskeho hnutia People Power.
Prečo majú nenásilné kampane vcelku oveľa väčšiu šancu na úspech?
Autori štúdie uvádzajú tieto dôvody:
1. nenásilné kampane môžu zmobilizovať oveľa viac ľudí
Priemerná násilná kampaň mala 50 000 účastníkov, zatiaľ čo nenásilné kampane mali v priemere 200 000 účastníkov.
To umožnilo širšie opatrenia, ktoré zvýšili náklady režimov na zachovanie status quo.
Nenásilné kampane sú tiež otvorenejšie pre účasť žien a starších ľudí, keďže tieto aktivity
sú spojené s nižším rizikom ako násilný odpor.
Keď je oslovené široké spektrum obyvateľstva, režim si podľa Eriky Chenowethovej len
ťažko udrží svoju moc s desaťpercentnou účasťou.
Áno, aj s päťpercentnou účasťou to bude pre režim ťažké.
2. je ťažšie izolovať zainteresované osoby
Účastníci nenásilných kampaní často predstavujú veľmi odlišné časti populácie, keďže sa na nenásilných kampaniach často
zúčastňujú ľudia rôzneho pohlavia, veku, náboženstva, etnickej príslušnosti, ideológie,
profesionálneho alebo sociálno-ekonomického postavenia.
Pre odporcov je tak ťažšie izolovať účastníkov a presadzovať represie.
3. nenásilné kampane majú viac príležitostí na rozvoj nových taktík a myšlienok,
pretože sú rôznorodé a majú väčší počet účastníkov
Podľa štúdie boli úspechy nezávislé od toho, či bol príslušný režim autoritatívny, silný
alebo slabý, alebo sa snažil kampaň potlačiť silou.
Ďalšie výhody nenásilného odporu sú:
- oveľa kratšie priemerné trvanie (3 roky namiesto 9 rokov v prípade násilného boja)
- oveľa menej úmrtí, zranení, ničenia, traumatizácie
- oveľa vyššia šanca na následnú demokratizáciu do 5 rokov od konfliktu.
Ak budú násilné povstania úspešné, z dlhodobého hľadiska v krajine stále nebudú demokratické pomery.
Dôsledkom sú často odvetné opatrenia voči stúpencom bývalého režimu, nerešpektovanie práv menšín atď.,
takže situácia v krajine po ozbrojených konfliktoch je často ešte represívnejšia ako predtým.
- Je menej pravdepodobné, že nenásilný odpor povedie k následnej občianskej vojne - pretože takmer každý druhý
úspešný ozbrojený boj vyvolá do 10 rokov nový ozbrojený boj.
Názor, že násilie sa dá prekonať len protinásilím, je preto nesprávny.
Existujú oveľa úspešnejšie alternatívy k vojenskej sile, ktoré na rozdiel od vojenských operácií môžu priniesť skutočný,
udržateľný, spravodlivý a demokratický mier v danej krajine.
Erica Chenoweth medzi rokmi 2004 a 2019 vykonala ďalší výskum a zistila nasledovné:
Nenásilné povstania sú stále úspešnejšie ako násilné.
Vlády sa však lepšie prispôsobili nenásilnému odporu.
Diktátori a autoritárske režimy sa naučili potláčať nenásilné hnutia.
Hnutie nenásilného odporu čelí v 21. storočí nasledujúcim výzvam:
- Neutrálne spravodajstvo sťažuje cenzúra a dohľad, falošné správy šíria režimy.
- Zvýšil sa počet nenásilných hnutí s násilnými krídlami.
Agenti provokatéri čoraz častejšie vnášajú do hnutia násilie.
Agent provokatér je osoba, ktorá koná v mene orgánov, ako je polícia, prokuratúra alebo tajné služby, s
cieľom infiltrovať skupinu alebo organizáciu a podnietiť jej členov k spáchaniu nezákonných činov.
Tieto násilné krídla znižujú úspech hnutia.
Preto: Pozor na cielenú infiltráciu ľuďmi pripravenými použiť násilie!
- Digitálne akcie a príležitosti sa preceňujú.
Krátkodobá mobilizácia je síce možná prostredníctvom internetu, ale zvyčajne nevedie k dlhodobým
kampaniam, v ktorých by sa ľudia museli osobne poznať.
- Do plánovania kampaní a podpory súdržnosti v rámci hnutia sa často investuje príliš málo času a energie.
Úspešná kampaň odporu si vyžaduje silné siete skupín, v ktorých sa ľudia navzájom dobre
poznajú a podporujú sa v prípade represií.
Napriek týmto problémom je nenásilný odpor stále úspešnejší.
Prečo sa doteraz oveľa častejšie nevolila nenásilná cesta?
Autori štúdie predpokladajú, že je to spôsobené nedostatkom vedomostí o povahe,
možnostiach a šanciach na úspech nenásilného odporu.
Niet divu, že politici, médiá a akademici túto štúdiu väčšinou zatajujú.
Zisky z vojen by boli ohrozené, ak by prevládlo poznanie, že existujú oveľa účinnejšie metódy ako ozbrojená sila.
Obchodný model obranného priemyslu je totiž založený na tom, že násilný odpor je nevyhnutný a potrebný.
Záver: Nemusíme sa stať schopnými pre vojnu, musíme sa stať schopnými pre mier!
Šírte tieto poznatky ďalej, napríklad zdieľaním tohto programu na sociálnych sieťach!
Iba ak sa presadia závery tejto štúdie, bude možné zabrániť ďalším hrozným krviprelievaniam a ničeniu a vojnoví špekulanti
už nebudú môcť zarábať na utrpení ľudí a ničení celých krajín.
Nespoliehajte sa na sociálne siete na internete, ale spoznajte podobne zmýšľajúcich
ľudí, ktorým môžete dôverovať v reálnom živote.
Špirálu násilia môžeme prelomiť len spoločne.
Potrebujeme ľudí, ktorí sú jednotní v boji za mier a idú príkladom.
Kla.TV s radosťou podporuje miestne siete ľudí milujúcich mier pomocou kontaktného formulára na www.kla.tv/vernetzung.