"Valdžios institucijos dažnai susiduria su šeimomis dėl nereikšmingų dalykų, pavyzdžiui, tėvų auklėjimo stiliaus,
problemų mokykloje ar neišsamių dokumentų, o už rimtus smurto ir prievartos atvejus šeimose, gyvenamosiose grupėse ar kitose
institucijose baudžiamojon atsakomybėn traukiama nenuosekliai."
Prof. Dr. Uwe Tewesas yra kvalifikuotas psichologas, daug metų vadovavęs Hanoverio
medicinos mokyklos Medicinos psichologijos katedrai.
Jis taip pat yra teismo ekspertas šeimos ir baudžiamosios teisės bylose bei tarpininkas šeimos teismuose.
Dirbdamas teismo ekspertu ir dalyvaudamas baudžiamosiose bylose, susijusiose su vaikais, nukentėjusiais nuo
smurto, jis gerai išmano visą šią temą ir tiksliai bei išsamiai atskleidžia piktnaudžiavimo atvejus.
O kaip dėl priemonių proporcingumo?
Ar teisingai įvertintas šios rimtos intervencijos į šeimą sąnaudų ir naudos santykis?
Taip pat atkreipiamas dėmesys į neigiamą poveikį, pavyzdžiui, stresą ar prieraišumo sutrikimus, kurie
iš tikrųjų neturėtų būti didesni už laukiamą naudą.
Prof. Dr. Uwe Tewesas savo paskaitoje "Psichologinis stresas ir iš to kylanti žala vaikų sveikatai po to, kai jie buvo
paimti į globos įstaigą" atskleidžia visa tai ir dar daugiau.
Dėkojame "Axion Resist" už galimybę susipažinti su šia svarbia paskaita, kuri buvo įrašyta per kongresą, skirtą temai "Kaip
iš tikrųjų atrodo valstybės apsauga šeimoms?" buvo įrašyta.
Padėkite mums, mieli žiūrovai, ir skleiskite žinią apie šią programą.
Gerbiamasis pone Christidis ir ponia Christidis, mes pažįstami jau gana seniai.
Labai ačiū už gerus žodžius. Nedidelis pataisymas:
Aš nestudijavau medicinos, turėjau medicinos psichologijos katedrą, bet pagal profesiją esu psichologas.
Iš savo patirties galiu nedaug ką pasakyti apie tai, apie ką pranešėte čia, įžangoje.
Tačiau bendras pagrindas - jūs visiškai teisus - yra antrinio pavojaus vaikams ir valstybės pavojaus problema.
Kitaip tariant, vaikams, kuriems iš tikrųjų reikėtų padėti, problemas sukuria tie,
kurie apsimeta, kad nori šiems vaikams padėti.
Tai sakau visiškai nešališkai. Be to, dabar savo užduotimi laikau tai, kad iš pradžių trumpai apžvelgiu
scenarijų, susijusį su vaikais, o ne su tėvais, nors, žinoma, tai visada buvo mano profesinis rūpestis.
Kodėl galiu sau leisti apie tai kalbėti?
Taip yra dėl mano sukauptos atitinkamos profesinės patirties.
Daugiausia metų dirbau psichiatrijos, klinikinės psichologijos ir galiausiai medicininės psichologijos
srityse - daugiausia Hanoverio medicinos universitete.
Kaip jau minėjau, dirbau visą darbo dieną, ne visą darbo dieną, kaip teismo ekspertas, o paskui taip pat kaip vaikų ir
paauglių bei psichoterapeutų privalomojo mokymo dėstytojas.
Taip pat šeimos teisės specialistų, visų pirma teisėjų, advokatų, ekspertų ir jaunimo gerovės tarnybų, kvalifikacijos kėlimas.
Man visada buvo svarbu sujungti įvairias specialistų sritis.
Taip pat organizavome keletą labai gerai pavykusių renginių, kuriuose dalyvavo visos šalys, visos grupės.
Kaip jau minėjau, kaip teismo paskirtas ekspertas - konkrečiai šiuo klausimu, norėjau pasakyti - ekspertas
vaikų globos bylose ir baudžiamosiose bylose, susijusiose su vaikais, nukentėjusiais nuo smurto.
Po to konsultuoti tėvus ir vaikus smurto šeimoje atvejais. Savo institute turėjome konsultavimo centrą.
konsultuojant globos centrus, kaip užtikrinti, kad sąlygos juose būtų palankios vaikams, ir toliau
mokant specialistus antrinio pavojaus vaikams klausimais.
Ką jie gali padaryti, kad to išvengtų?
Dažnai jie net nesuvokia, ką jie ten išsamiai daro.
Iššūkis, kai iškyla klausimas dėl būtinybės paimti vaiką į globos įstaigą dėl pavojaus vaiko gerovei, yra tas, kad šių sričių
specialistai paprastai turi bendradarbiauti ieškodami sprendimų:
Viena vertus, tai šeimos teismų sistemos specialistai, t. y. teisėjai, prokuratūros ir policijos, administracinių teismų ir
vaiko teisių apsaugos, t. y. jaunimo gerovės tarnybų, specialistai ir sveikatos apsaugos sistemos specialistai, pavyzdžiui,
teismo medicinos ar psichologinės ekspertizės specialistai.
Tai labai spalvingas spektras, ir jie neturi daug bendro mokymo.
Be to, šioms grupėms skirta mažai bendros literatūros.
Esminė problema, kurią aš čia aptariu, yra ta, kad pagalbos sistemos taikomos priemonės visada sukuria
papildomą, t. y. antrinę, naštą vaikams, kuriems jos taikomos.
Visų pirma turiu omenyje stresą, kurį sukelia priemonės, kurias dažnai tenka įgyvendinti sunkiomis
aplinkybėmis ir kurios gali traumuoti atitinkamus vaikus.
Taip turi būti ne visais atvejais. Tačiau taip gali būti.
Tai visada susiję su ryšių ir santykių nutrūkimu, kuris gali turėti ypač neigiamą poveikį tolesnei šių
vaikų raidai, taip pat su nuolatinėmis vaikų baimėmis ir nesaugumu dėl jų ateities lūkesčių.
Tai dar ne viskas, tačiau yra keletas svarbiausių dalykų.
Kai reikia ar norima palyginti tokius skirtingus dalykus, visada susiduriama su dilema, kad reikia atpažinti
skirtingas rizikas ir jas susieti tarpusavyje, kurios nėra viena nuo kitos nepriklausomos.
Kiekvienos priemonės atveju pirmiausia reikia apsvarstyti, ar laukiama nauda yra
pagrįstai proporcinga su ja visada susijusiai naštai.
Jei vaikai tokiomis aplinkybėmis reaguoja pastebimai, dažnai būna sunku nustatyti ir pagrįsti
tikrąsias pastebimo vaikų elgesio priežastis.
Jei ši našta tampa per didelė, tada taip pat kalbame apie antrinį pavojų vaiko gerovei dėl netinkamo paramos sistemos elgesio.
Pirmiausia apžvelkime tikslinę grupę, apie kurią čia kalbame. Kokie tai vaikai?
2024 m. Vokietijoje apie 40 000 vaikų ir jaunuolių buvo paimti į globos įstaigas dėl pavojaus jų gerovei.
Be to, už tai atsakingai paramos sistemai iššūkį metė apie 30 000 atvykusių nelydimų nepilnamečių migrantų.
Tai visiškai pagrįsta, nesu kritiškas, bet į tai reikia atsižvelgti.
Federalinės statistikos tarnybos duomenimis, 2023 m. 215 000 vaikų gyveno globos įstaigose arba globos namuose.
Tačiau psichologiškai svarbu tai, kad maždaug pusė ar du trečdaliai šios tikslinės grupės vaikų iki pat
pilnametystės kenčia nuo sunkių psichikos sveikatos problemų, o kai kuriais atvejais - nuo chroniškų.
Žaidimo taisyklės, pagal kurias organizuojami veiksmai šioje pagalbinėje sistemoje, yra nustatytos įstatymu.
Pirma, yra konstituciškai nustatytos pagrindinių teisių pozicijos, kuriose numatytos
skirtingos dalyvaujančių subjektų teisės ir pareigos.
Visų pirma, pagrindinė vaiko ar vaikų teisė būti auklėjamiems ir prižiūrimiems tėvų.
Taip jau yra, dėl to negalima derėtis.
Tada tėvų teisė į vaikus, nes, pasak Konstitucinio Teismo, paprastai vaiko interesus atitinka tai, kad
vaikai gyvena su tėvais, o ne su svetimais žmonėmis.
Ir galiausiai, trečia, valstybės pareiga apsaugoti vaikus ir užtikrinti, kad tėvai būtų skatinami vykdyti savo pareigas.
Be to, teisiniai reikalavimai dėl vaikų globos taip pat yra gana skaidrūs.
Nėra daug ką aptarti.
Pirmiausia turi būti aišku, kad egzistuoja tvari rizika.
Tai reiškia, kad turi būti padaryta didelė žala arba pagrįstai tikėtina, kad ji gali atsirasti.
Be to, priemonė turi būti proporcinga.
Tai reiškia, kad neturi būti galimybės įsikišti švelnesnėmis priemonėmis, pavyzdžiui,
ambulatorinėmis priemonėmis arba perduoti giminaičiams.
Galiausiai reikia įvertinti sąnaudas ir naudą.
Tai reiškia, kad neigiamo poveikio, pavyzdžiui, streso ir prisirišimo sutrikimų, tikimybė
neturi būti didesnė už laukiamą ar tikėtiną naudą.
Galiausiai, ir tai visada pamirštama, ši priemonė turi būti būtina konkrečiu atveju. Be to, ji turi būti tinkama.
Tai teisiniai, o ne psichologiniai terminai.
Jie taip pat yra praktiškai pritaikyti teismų praktikoje.
Taip pat neatsižvelgiama į tai, kam tokiose bylose tenka įrodinėjimo našta.
Įrodinėjimo našta dėl būtinybės paimti vaiką į globos įstaigą tenka jaunimo reikalų tarnybai arba šeimos teismui.
Federalinio konstitucinio teismo nuomone, valdžios institucijos negali reikalauti, kad tėvai
pateiktų teigiamus įrodymus apie savo tėvystės įgūdžius.
Nenoriu dabar gilintis į konkrečius pavyzdžius.
Jūs kikenate, kad kasdieniniame teismo gyvenime tai retai pasitaiko, ir man nereikia to pabrėžti.
Galiausiai, pasak Federalinio Konstitucinio Teismo, valstybė negali pakeisti tėvų atsakomybės
savo įsivaizdavimu apie tinkamą vaikų auklėjimą.
Kartais nustembate perskaitę priimtus teismo sprendimus.
Tačiau tai yra teisiniai reikalavimai, tai nėra mano ar kokių nors psichologų iš dramblio kaulo bokšto sugalvoti dalykai.
Federalinis Konstitucinis Teismas apibendrintai teigia, kad tėvai ir jų socialinės bei ekonominės
gyvenimo sąlygos yra vaiko likimo ir gyvenimo rizikos dalis.
Tačiau tokios priemonės visada susijusios su sprendimų priėmimo rizika.
Natūralu, kad ši rizika taip pat skatina nesėkmingą reguliavimą.
Paaiškinsiu dvi nesėkmių rūšis, pateikdamas pavyzdį.
Dabar nenoriu to pernelyg giliai aptarinėti.
Viena vertus, buvo išvengta intervencijų, kurios iš tikrųjų būtų buvusios skubiai reikalingos.
Būtent tai visada sukelia didelį atgarsį spaudoje.
2005 m. Hamburgas: septynmetė Džesika miršta namuose iš bado, nors tretieji asmenys ne kartą pranešė apie nepriežiūrą.
2007 m. Darry, Šlėzvigas-Holšteinas: penki vaikai mirė, nes valdžios institucijos nesigilino į trečiųjų
šalių pateiktą informaciją apie motinos psichikos ligą.
2012 m. Hamburgas: mergaitė Claudia Chantal mirė perdozavusi metadono po to, kai
daugelį metų ignoravo trečiųjų šalių informaciją.
2015 m. Švarcvalde: trejų metų Alessio mirė, nes valdžios institucijos ignoravo medikų pranešimus apie netinkamą elgesį.
Tik asmeninė pastaba. Taigi tai ir mano asmeninė patirtis, kurios neatsikratysiu visą likusį
gyvenimą ir kuri šįvakar vėl buvo mano galvoje.
Kur buvote liudininkas, šios sistemos, kuri negalėjo užkirsti tam kelio, dalis?
Net jei dalyvaujate, jūs apskritai neturite teisės veikti kaip ekspertas.
Ir tai yra mirtys, o kai kuriais atvejais tam tikromis aplinkybėmis - tai tik ledkalnio viršūnė.
Apie tai galėčiau pasakoti valandų valandas. Bet kol kas palikime tai.
Taip pat galite tai aptarti. Nenoriu čia gilintis į tai.
Be abejo, valdžios institucijos taip pat nesugeba imtis lengvabūdiškų, per ankstyvų
intervencijų, dėl kurių vaikai patiria negrįžtamą žalą.
Apsiribosiu pavyzdžiu, kurį tikriausiai visi žinote.
Praėjusio amžiaus dešimtajame dešimtmetyje spaudoje nemažai triukšmo sukėlė ir vadinamasis Worms piktnaudžiavimo skandalas.
Dauguma žmonių žino, ką reiškia šis atvejis, kai daugybė vaikų buvo paimti į globos įstaigą remiantis melagingais
nekvalifikuoto vaikų dienos centro darbuotojo, savamokslio eksperto, parodymais, o teismo procesas užsitęsė daugelį metų.
Tai taip pat varo į neviltį. Ant stalo padedate bylą.
Taip, kaip tai, kad vaikas dabar yra namuose, siaubingomis aplinkybėmis?
Taip, nes mokytojas kartą paskambino į jaunimo reikalų tarnybą dėl kokios nors priežasties, nieko dramatiško, ir jaunimo reikalų
tarnybos darbuotojas, užuot kreipęsis profesionalios pagalbos, pavyzdžiui, į vaikų ir paauglių psichiatrą,
paprasčiausiai paskambino į savotišką konsultacinį centrą, ką jūs darote tokiais atvejais?
Taip, visada rekomenduojame vaiką paimti į globos įstaigą.
Tada atsiranda faktų, kuriuos sunku išspręsti ir kurie įsitvirtina.
Trumpai apžvelkime kitas pilkąsias sritis, kurios didina klaidingų vertinimų riziką.
Pastaraisiais metais vis daugiau dėmesio skiriama emocinei grėsmei vaikams dėl emocinės prievartos.
Nenoriu paneigti, kad vaikai taip pat gali būti psichologiškai išnaudojami arba su jais gali
būti netinkamai elgiamasi. Tai visai ne esmė.
Tačiau sudėtingesni šios srities uždaviniai yra tikrai menkai apibrėžti.
Visiems susijusiems specialistams yra didžiulė veiksmų laisvė interpretuoti tai pagal savo galimybes.
O teisinis saugumas vaikams ir tėvams šioje srityje yra beveik nulinis.
Dėl to specialistai, neturintys jokios diagnostinės kompetencijos, paprastai pernelyg dažnai
nustato psichiatrines diagnozes vaikams ir tėvams.
Vienas jaunimo darbuotojas, kartą dalyvavęs savaitgalio mokymo kursuose, sakė.
Ji diagnozavo motinai histrioninį asmenybės sutrikimą ir pan.
Prireikus gaunama teismo medicinos specialisto psichiatro, nesusipažinusio su teismo medicina, medicininė išvada.
Paprasčiausiai paprašoma, ir ji ketvirtį valandos kalbasi su moterimi ir patvirtina diagnozę jaunimo gerovės
tarnybos labui, kurią paprastai galima ir galima tik nustatyti.
Šiandien - ne, bet vis tiek galima ir reikia paklausti, jei praleidote kelis mėnesius
kruopščiai susipažindami su šia asmenybe.
Be to, trūksta kompetencijos, kad būtų galima kvalifikuotai patikrinti tokias nuorodas. Būtent tai aš ką tik ir numatiau.
Galiausiai, taip pat yra ir savęs pačių paskirtų ekspertų ir lobistinių grupių interpretacijos suverenumo užtikrinimas.
Tai plati sritis. Galbūt prie jos dar sugrįšime.
Kokiu tikslu, pasakysiu tai anekdotiškai, kur veda toks susijusių žmonių patologizavimas?
Dėl to, pavyzdžiui, vaikams, kurie atstumia vieną iš tėvų, diagnozuojamas tėvų susvetimėjimo
sindromas, net jei jie turi rimtų priežasčių tai daryti.
Arba kad vaikai, kurie palaiko itin glaudžius ir kokybiškus santykius su vienu iš tėvų, yra vadinami tėvais.
Ypač kai kurioms mamoms gana sunku rasti protingą pusiausvyrą.
Kad meilės yra per daug, per daug meilės, net iš savo motinos, net ir aš, būdamas garbaus amžiaus,
supratau tik pastaraisiais metais. Atsiprašau, ironizuoju.
Arba motinos ir tėvai, kuriuos liaudiškai galima pavadinti tėvais sraigtasparniais, o tai taip pat nėra malonu šiems vaikams.
Tačiau tik todėl, kad šie tėvai labai rūpinasi savo vaikų sveikata, jiems staiga
diagnozuojamas Miunhauzeno pagal tarpininką sindromas.
Turite paimti vaikus į globos įstaigą.
Tokiais atvejais taip pat reikia atsižvelgti į atitinkamų vaikų pažeidžiamumą.
Jau sakiau, kad jie nėra bet kokie vaikai.
Rizikos grupei tenka didelė našta dėl galimos ankstesnės žalos, kurią ne visada sukėlė tėvai.
Tačiau yra atlikta epidemiologinių tyrimų su vaikais, apleistais ar skriaudžiamais vaikais.
Tuomet dažnai pastebimi šie sutrikimai:
nerimas, depresija, agresyvumo ir socialiniai sutrikimai, hiperkineziniai sutrikimai, pavyzdžiui, ADHD, prieraišumo
sutrikimai, potrauminio streso sutrikimai, save žalojantis elgesys, polinkis į savižudybę, piktnaudžiavimas
narkotinėmis medžiagomis arba psichosomatiniai nusiskundimai, pavyzdžiui, miego sutrikimai ir padidėjęs skausmo suvokimas.
Dažnai serga nuo 50 iki 75 proc. šių vaikų.
Tačiau diagnostinė dilema yra ta, kad kiekvieno iš šių sutrikimų priežastys gali būti visiškai skirtingos.
Tai nėra piktnaudžiavimo įrodymas.
Sutrikimą taip pat galėjo sukelti arba sustiprinti, pavyzdžiui, išsiskyrimas su šeima.
Šis sutrikimas dažnai išnyksta po metų ar dvejų nuo globos.
Ir tada visi sako: aha, gerai, kad paėmėme vaiką į globą.
Ne, nes šis sutrikimas, atsiradęs po to, kai vaikas buvo paimtas į globos įstaigą, nėra netinkamo elgesio
patirties įrodymas, nes tokie simptomai dažnai savaime išnyksta, net jei jų nesukėlė netinkamas elgesys.
Trumpai apžvelkime tikruosius objektyvius streso veiksnius, susijusius su globa.
Taigi šios sąlygos dažniausiai arba beveik visada yra traumuojančios.
Kiekvienu atveju taikomos skubios priemonės.
Kai kuriuos vaikus iš mokyklos pasiima policija arba staiga tarpduryje stovi
nepažįstami žmonės ir sako: "Dabar mes tave paimsime".
Be to, visuomet egzistuoja atskyrimas. O atskyrimas visada sukelia vėlesnius sutrikimus.
Net jei vaikai kenčia nuo savo tėvų, reikia atsižvelgti į tai, kad atskyrimas nuo šių tėvų gali sukelti atskyrimo sutrikimus.
Tai turi būti aiškiai atskirta ir vertinama atskirai.
Po separacijos vaikams paprastai trūksta galimybių užmegzti santykius ir užmegzti ryšį.
Tai reiškia, kad jie patenka į gilią duobę.
Tuomet netinkama medicininė ar terapinė priežiūra.
Dažnai nepastebima žalinga aplinkos įtaka, kurią daro kiti centre esantys vaikai, ir aplinka, į kurią vėliau
patenka vaikai, kuriuos reikia apsaugoti nuo kilmės aplinkos.
Arba dėl stigmatizacijos mokykloje, pavyzdžiui, kad esi namų vaikas ar pan., vaidmens priskyrimo.
Šias vėlesnes psichologines reakcijas taip pat lydi nemažai sutrikimų. Apskritai tai daugiausia prisitaikymo sutrikimai.
Remiantis diagnostikos vadovu, prisitaikymo sutrikimai dabar suprantami kaip ūmūs sutrikimai, kuriuos sukelia stresą
keliantys gyvenimo įvykiai arba drastiški gyvenimo pokyčiai.
Tipiški tokių vėlesnių reakcijų simptomai yra baimė, nerimas, bejėgiškumo jausmas, socialinio elgesio sutrikimai, asocialus
elgesys, agresyvumas, sielvartas, liūdesio reakcijos iki hospitalizmo, regresyvus elgesys, nykščio
čiulpimas, šlapinimasis į lovą, kūdikių kalbėjimas.
Antrasis bendras terminas, kuriuo apibūdinamos tipiškos vėlesnės reakcijos, yra su trauma susiję sutrikimai.
Daugelį šių vaikų ši priemonė taip pat traumuoja.
Traumos padariniai - tai reakcija į ypatingas grėsmes, kurias vaikas patiria kaip
katastrofiškas, ir kurios sukelia gilią neviltį.
Tipiški simptomai yra stiprūs baimės, bejėgiškumo ir siaubo išgyvenimai, dažnai susiję su sujaudintu vaikų elgesiu.
Tada dėl tokio elgesio kaltinami tėvai, nes jie yra kalti dėl nesėkmės, nors tai lėmė priemonė.
Tai dažnai pastebėdavau vertinimo metu.
Sunku tai paaiškinti jaunimo gerovės tarnybai, pagalbos sistemai apskritai ar net teismui.
Ko reikia šiems pažeidžiamiems vaikams? Jiems reikia gerai organizuotos skubios pagalbos.
To negalima paneigti.
Po to, kai jie buvo paimti į globos įstaigą, jiems reikia užmegzti pasitikėjimu grįstus santykius su patikimu globėju.
Jiems reikia gyvenimo perspektyvos, kuri atitiktų jų asmeninius poreikius ir gebėjimus.
Kai tik dalyvaudavau sprendžiant šias bylas, visada lankydavau juos vietoje, globėjų šeimose,
globos įstaigose. Taip pat konsultavau tokias įstaigas.
Be abejo, yra gerų organizacijų, kurios nesipriešina patarimams ir nori dirbti su savimi.
Bet aš sužinojau aplinkybes. Taip pat pažįstu tėvų aplinką, kuri kartais gąsdina.
Tačiau tai, ką sužinojau globos namuose, būtų verta atskiros knygos.
Ir, žinoma, kuo greičiau išsiaiškinti planuojamą priemonės trukmę ir užtikrinti, kad
būtų nedelsiant imtasi būtinų gydymo priemonių.
Vos prieš kelerius metus trys vaikai buvo paimti į globos namus. Priežastys buvo kvailos.
Po to aplankiau juos namuose ir visi trys vaikai turėjo paveldimų sveikatos sutrikimų.
Jie buvo atimti, nes tėvai padarė per mažai, kad tam pasipriešintų.
Per trejus metus, kaip jie sako, mes vis dar bandome, nieko neįvyko.
Norėčiau trumpai išdėstyti jį taip.
Yra du nepakankamo elgesio šaltiniai.
Viena iš jų - sisteminės klaidos, kurias atskiros susijusios sritys sukuria dėl konkrečių darbo sąlygų.
Antroji dalis, antroji sritis, yra sisteminės klaidos.
Tai reiškia, kad, jei jie taip pat bendradarbiauja ieškodami sprendimų, viskas gali tapti dar sudėtingiau.
Akimirką pasilikime prie dalykinių trūkumų.
Teismų atveju tai, žinoma, labai apibendrintai ir supaprastintai, tačiau iš esmės šiame epizode tai tiesa.
Teismai dažnai susiduria su trūkumais, nes nepakankamai atsižvelgiama į konstitucinius rizikos
vertinimo reikalavimus arba jie neteisingai aiškinami.
Ir kad atsakomybė už teisinį normatyvinį individualios bylos vertinimą, kurį gali atlikti tik teisininkai,
t. y. tik teismai, tada mielai perleidžiama kitiems.
Pavyzdžiui, į jaunimo gerovės tarnybą arba pas psichologus, kurie negali ir neturi teisės to daryti.
Tačiau teismas priima teisinį sprendimą.
Tuomet su jaunimo gerovės tarnybomis, kurios reikalauja vienašališko aiškinimo suvereniteto.
kurie tiksliai žino, kas yra geriausia. Ir jie neleidžia jums apie tai su jais kalbėtis.
Ir kurie, skirstydami vaikus į globos įstaigas, pirmiausia atsižvelgia ne į vaikų poreikius,
bet dažnai ir į paslaugų teikėjų verslo interesus.
Tai atskira tema. Žinoma.
Yra vaikų, kuriems mokama 30 000 eurų per mėnesį.
Jie keičia patalpas kas šešis mėnesius.
Dar yra globėjai ad litem. Procesiniai konsultantai - jūs žinote, kas jie yra, man nereikia
aiškinti - yra įvairių profesinių grupių atstovai.
Todėl ir požiūriai skiriasi.
Tačiau tėvų tėvystės įgūdžių ir paramos kompetencijos vertinimams dažnai trūksta faktinio pagrindimo.
Užuot rėmęsi patikrintais faktais, jie remiasi subjektyviomis nuomonėmis.
Kartais svarbūs ir nesvarbūs motyvai.
Pavyzdžiui, noras taikyti sankcijas už netinkamą tėvų elgesį.
Kai kurie teisėjai perduoda daug atsakomybės.
Kartą mano surengtame kongrese teisėjas priėjo su jauna moterimi ir ją pristatė:
"O tai yra mano globėjas ad litem", - jis turėjo skaityti paskaitą.
"Aš nieko nebedarau be savo teisinių patarėjų."
Negalėjau susilaikyti nepateikęs pastabos, kurią jis vėliau pasakė prieš auditoriją.
"Aha, tiesa, visada maniau, kad globėjas ad litem, vaiko globėjas, o ne teisėjas."
Tai nėra taip paprasta, bet iš esmės tai buvo skaudi problema.
Ekspertai, t. y. ekspertai, neturintys profesinės patirties, su tokiomis rizikos grupėmis.
Taigi, mes to nevadiname lauko ekspertize.
Tai dažnai lemia klaidingą diagnostiką ir neteisingą rizikos vertinimą bei prognozę.
Klientai, t. y. jaunimo gerovės tarnybos ir teismai, natūraliai teikia pirmenybę ekspertams, kurie yra labiau linkę
vėliau patvirtinti išankstinę pagalbos sistemos nuomonę.
Todėl jie apsiriboja gana paviršutiniškais pseudotestais ir apskritai ignoruoja prieštaringus rezultatus.
Taigi ši sritis ypač dėkinga žmonėms, kurie norėtų tapti ekspertais, bet dar neturi specialių žinių , nes
jie taip pat žino, kad jei rašys teisėjų ar jaunimo gerovės tarnybos lūpomis, gaus naujų užduočių.
Be to, yra vaikų teisių apsaugos specialistai, kurie nėra tinkamai apmokyti dirbti su didelį stresą patiriančiais ar net traumuotais
vaikais, todėl visiškai nesupranta, kas vyksta su vaikais.
Kaip užmegzti su jais palaikomuosius santykius, kad būtų galima juos lydėti sunkiu pereinamuoju laikotarpiu arba,
jei reikia, kaip juos paruošti grįžimui į jų kilmės šeimą.
Ir galiausiai globos įstaigos, kurios teikia pirmenybę verslo interesams ir dažnai skiria savo vietas vaikams, su kuriais
jos pačios yra per daug apkrautos dėl specialių reikalavimų.
Kaip jau minėjau, dėl to dažnai susidaro paradoksalios situacijos, kai ypač didelių sutrikimų turintys vaikai, paimti iš
šeimų, nes vaikai nepasinaudojo terapine pagalba arba jos negavo - nelengva ją rasti, - vėliau taip
pat lieka be terapinės priežiūros globos namuose.
Ir galiausiai - sistemos trūkumai.
Kitaip tariant, jei atliekamas oficialus vaiko gerovės tyrimas, suaktyvėja plati paramos sistema, kurios kai kurie dalyviai nėra
pakankamai kvalifikuoti ir kuri taip pat yra jautri paslėptam sutarimui ar kovai dėl interpretacinio suverenumo, todėl
tolesnis atitinkamų vaikų likimas dažnai primena loteriją.
Vaikai, kuriems reikia pagalbos, yra apleisti.
Kiti vaikai be reikalo būna prislėgti ar net traumuoti.
Priemonės, kuriomis iš tikrųjų buvo siekiama palengvinti vaikams tenkančią naštą, tampa papildoma našta.
Pereisiu prie apibendrinimo - man reikia dar penkių minučių pagrindiniams punktams apibendrinti.
Visų pirma, procedūros vyksta labai lėtai.
Dabartinės institucinės ir teisinės sistemos sąlygos yra tokios netinkamos, kad sunku išvengti
didelės papildomos naštos šiems pažeidžiamiems vaikams.
Po to, kai vaikai buvo paimti į globos įstaigą, dažnai ilgai delsiama priimti sprendimą ir pradėti taikyti paramos priemones,
nes kartais dėl per didelio krūvio ir išteklių trūkumo jaunimo gerovės tarnybų ir teismų
atliekami procesiniai veiksmai užtrunka pernelyg ilgai.
Psichologijos ekspertams taip pat prireiks dar kelių mėnesių vertinimui atlikti.
Tai dažnai reiškia, kad vaikams tenka kelis kartus keisti globos namus: iš budinčių globos namų į pirmuosius globos
namus, kurie yra perpildyti, vėliau - į antruosius globos namus.
Dėl to dažnai dar labiau vėluojama, o papildoma našta atsiranda tada, kai taip pat vyksta baudžiamosios bylos,
baudžiamosios bylos tėvams ar tretiesiems asmenims, o šeimos teismai turi laukti baudžiamojo tyrimo rezultatų.
Vyresniems vaikams gali prireikti psichologinio įvertinimo.
Per šį laiką profesionaliems pagalbininkams neleidžiama su vaikais išsamiai aptarti streso veiksnių.
Turite problemų su prokuratūra.
Bendradarbiavimo galimybės, taip pat jiems neleidžiama tuo metu diskutuoti su vaikais apie paramą.
Tokiu atveju galimybės bendradarbiauti su tėvais planuojant tvarias priežiūros ir paramos priemones visada yra labai ribotos.
O jei vėliau paaiškėja, kad įtarimai tėvams yra nepagrįsti, per tą laiką jau gali būti įvykęs negrįžtamas
susvetimėjimas, ypač mažų vaikų atveju, kaip, pavyzdžiui, Wormso piktnaudžiavimo skandalo atveju.
Dauguma vaikų negrįžo namo.
Antrasis punktas - perpildyta pagalbinė sistema.
Aiškinantis vaikui būtinų ir tinkamų priemonių klausimą paprastai dalyvauja keli
skirtingos kvalifikacijos asmenys ir institucijos.
Visų pirma, tėvai, kaip nukentėjusios proceso šalys, su savo proceso šalimis. Tai yra viena šalis.
Dar yra teismai, jaunimo gerovės tarnybos, vaikų globėjai ad litem, psichologijos ekspertai,
paramos šeimai ir vaikų apsaugos specialistai.
Vėlavimai gali atsirasti dėl nuomonių skirtumų, kurie dažnai lemia konkurenciją dėl aiškinimo suverenumo.
Kita vertus, dažnai galima pastebėti paslėptą konsensuso siekimą, kuris vėliau įgyvendinamas reglamentuose, net ir
tuose reglamentuose, kurie orientuoti ne tiek į vaikų poreikius, kiek į profesionalių veikėjų naudą.
Juk reikia nepamiršti, kad teisiniai konsultantai, ekspertai, globos įstaigos, pagalbos šeimai
specialistai - visi jie uždirba pinigus iš teismo proceso.
Tokia priklausomybė skatina norą sutikti su susitarimais, kurie pirmiausia neatitinka vaiko interesų.
Tuo tarpu žiniasklaidoje vis dažniau pasirodo pranešimų apie nesėkmes visose srityse, taip pat nemažai kritikos valdžios
institucijoms, kurių aktyvumas kartais atrodo ne tiek rūpestis, kiek paternalizmas, nes darbuotojai dažnai būna prastai apmokyti,
o vėliau remiasi lobistinių grupių pasakojimais arba standartiniais argumentais neformaliai siekiant
sutarimo, kurie nebeatitinka konkretaus atvejo specifikos.
Visi šie sprendimai yra esminiai ir apima tekstinius modulius, kuriuos dabar žinote
atmintinai, jei skaitote aiškinamuosius memorandumus.
Tada nepakankamai atsižvelgiama į vaikų pažeidžiamumą.
Kiekvienam vaikui globa yra susijusi su dideliu psichologiniu stresu ir sutrikimais.
Net du trečdaliai šių vaikų jau yra patyrę didelį stresą, todėl į šias priemones reaguoja ypač jautriai.
Nereikėtų abejoti, kad vaikų paėmimas į globos įstaigą gali būti būtinas jų apsaugai.
Tačiau tokios priemonės pateisinamos tik tuo atveju, jei, viena vertus, vaikams gali būti užtikrintas ilgalaikis saugumas ir jei
užtikrinama, kad šios priemonės atitinka reikalavimus, kuriuos šie ypatingi vaikai atskirais atvejais kelia savo globėjams.
Dabartinėmis sąlygomis šių vaikų likimas labiau primena loteriją, nes tokių priemonių rezultatai nėra
labai džiuginantys, o sistemos trūkumai akivaizdūs.
Be to, daugelis šių vaikų susiduria su sistemos, kuri apskritai negali įvykdyti savo
įgaliojimų teikti pagalbą šia forma, trūkumais.
Ir galiausiai, bet ne mažiau svarbu, kad tai buvo ir mano darbo medicinoje sritis, taip pat mano interesų sritis: kokybės vadyba.
Todėl negalite tikėtis kokybiško informuotumo šiose srityse.
Tai yra, teisėjai sako, kad mūsų kokybės kriterijus yra apeliacinis procesas.
Jie pasako mums, kai suklystame, o to, žinoma, šiose srityse paprastai nesitikima.
Kitaip tariant, trūksta supratimo apie kokybę.
Šiuo metu nėra jokių ženklų, kad šioje srityje būtų vykdomos didelės reformos.
Nėra jokios kokybės kontrolės.
Šiame neskaidriame versle daug uždirba nepakankamai kvalifikuoti ekspertai, gaunantys neįprastai dideles pajamas.
Hammeris tai ekstrapoliavo ir apskaičiavo, kad bendros ekspertų išlaidos, susijusios ne tik su vaikų paėmimu į globos
įstaigas, siekia daugiau kaip du milijardus eurų per metus.
Man nereikia jums aiškinti, kad tai nėra daugelio asmenų veiklos rezultatas, o labai tikslingos lobistinės veiklos rezultatas.
Kitas išlaidų veiksnys, žinoma, yra globos įstaigos, kurios dėl didesnių priežiūros įkainių ypač domisi vaikais, patiriančiais
didelį stresą, ir, žinoma, laiko juos pas save kuo ilgiau.
Jie taip pat turi savo psichologus, kurie dirba šioje įstaigoje ir, žinoma, rašo tai, kas palanku įstaigos interesams.
Be to, jie mažai suinteresuoti, jei galima taip pasakyti apibendrinant, kokiu nors būdu
palaikyti šių vaikų ryšius su jų kilmės šeimomis.
Dėkoju jums už dėmesį ir linkiu tolesnės sėkmės.
Ar žinote kokių nors neteisėto sulaikymo atvejų?
Tada įveskite juos į vetopedia.org/en/en/withdrawal.
Nuorodą rasite po šia programa.