Den 8. marts stemmer de schweiziske vælgere om SRG's initiativ til gebyrnedsættelse "200 franc er nok!".
Som tidligere mangeårig SRG-medarbejder vil jeg gerne dele nogle vigtige tanker med dig.
Initiativet har til formål at reducere radio- og tv-licensen - almindeligvis kendt som Serafe-afgiften - fra
de nuværende 335 CHF pr. husstand om året til 200 CHF.
Hvad berettiger vores medielicens, som er langt den højeste i verden?
Schweiz er et meget lille land, men på grund af dets sproglige og kulturelle mangfoldighed skal det også
forsynes med medier på fire forskellige nationalsprog.
Det koster penge, og SRG opfylder dette public service-mandat i overensstemmelse med den føderale lov om radio og tv (RTV-loven).
Alligevel er der flere og flere, der ikke er tilfredse med SRG's tjenester og derfor ikke længere er
villige til at betale den meget høje radio- og tv-licens.
Hvad er den vigtigste kritik af disse medieforbrugere?
Ifølge RTV-loven skal programmer med licens "på passende vis udtrykke mangfoldigheden af begivenheder og synspunkter".
Men desværre er det netop dette krav, der bliver forsømt på kriminel vis hos SRG.
Og denne kritik handler ikke kun om en umiskendelig ideologisk baggrund for det journalistiske arbejde.
Det handler især også om den problematiske udvælgelse af emner eller "ikke-udvælgelse af emner".
Bag kulisserne måtte jeg selv smerteligt konstatere, at afbalanceret og bredt funderet rapportering desværre ikke
er ønsket af hensyn til ægte offentlig meningsdannelse.
På samme måde fremmer det journalistiske arbejde ikke den sociale diskurs, men gør alt for at forhindre den, selv om det schweiziske
presseråd udtrykkeligt har erklæret, at dette skal sikres.
Når alt kommer til alt, vil medieforbrugerne danne deres egne meninger og ikke være
bundet til SRG's præfabrikerede meningskorset.
Følgende imponerende erfaring viser, hvilke alvorlige konsekvenser uvidenhed om dette
omfattende informationsmandat kan have i vores samfund:
Netop som det tyske Robert Koch Instituts coronavirusprotokoller - forkortet RKI-protokollerne - blev offentliggjort i foråret
2024, spurgte jeg en tidligere SRG-kollega og journalist, hvornår SRF endelig ville overveje at rapportere om
det meget kontroversielle indhold i disse RKI-protokoller.
Hendes meget afslørende og samtidig tankevækkende svar: "Åh, jeg ser ikke engang på det længere, det hele er historie for mig."
Nej, det er det ikke! Den uafhængige klagemyndighed kom også til den konklusion, at SRG's udeladelse
overtrådte kravet om mangfoldighed og førte til en ubalanceret præsentation af pandemiindsatsen.
Men det bliver endnu værre: SRG var ikke parat til at acceptere denne dom og tager sagen videre til den føderale højesteret.
Så håbløs er SRG!
Til sidst kunne jeg kun svare journalisten: "Hvis det bliver ubehageligt, skal du bare undertrykke det,
feje det ind under gulvtæppet og ikke tale mere om det?
Er det den nye form for kvalitetsjournalistik, som du har gjort til din mission, og som du
seriøst vil fortsætte med at praktisere i fremtiden?"
Baggrunden for denne personlige oplevelse og talrige andre eksempler på journalistisk svigt dokumenterer
jeg i min bog "Im Hexenkessel der Bundeshaus-Medien".
Hvor meget SRG frygter gebyrnedsættelsesinitiativet og overvejer, hvordan de kan vinde afstemningen, fremgår f.eks. af de
mange offentlige arrangementer under navnet "SRG Beizentour".
Men i virkeligheden bør SRG spørge sig selv, hvordan offentlighedens tillid til SRG kan genoprettes.
Det vil trods alt være et af de helt centrale elementer for SRG's fremtidige succes.
Utallige breve fra medmennesker bekræfter, at denne tillid har lidt et alvorligt tab.
Dette tab af tillid kan kun rettes op med en afgørende holdningsændring.
Men det kræver, at man er villig til at vende tilbage til det schweiziske presseråds journalistiske kodeks, som schweizisk
journalistik i sidste ende er forpligtet til at overholde.
Så længe denne vilje er fraværende, og SRG fortsætter med at snyde på denne måde, bør det ikke
overraske, at folket siger: "200 franc er nok!"