Március 8-án a svájci választópolgárok szavaznak az SRG "200 frank elég!" díjcsökkentési kezdeményezéséről.
Mint az SRG egykori, hosszú ideje dolgozó alkalmazottja, szeretnék megosztani Önökkel néhány fontos gondolatot.
A kezdeményezés célja, hogy a rádió- és televíziós műsorszolgáltatási díjat - közismert nevén a Serafe-díjat - a
jelenlegi 335 svájci frankról évi 200 svájci frankra csökkentsék.
Mi indokolja a médiadíjunkat, amely messze a legmagasabb a világon?
Svájc nagyon kicsi ország, de nyelvi és kulturális sokszínűsége miatt négy különböző nemzeti nyelven is el kell látni médiával.
Ez pénzbe kerül, és az SRG a rádiózásról és televíziózásról szóló szövetségi törvény (RTV-törvény)
értelmében teljesíti ezt a közszolgálati megbízást.
Ennek ellenére egyre többen vannak, akik nem elégedettek az SRG szolgáltatásaival, és ezért nem hajlandók tovább fizetni ezt
a nagyon magas rádió- és televíziós műsorszolgáltatási díjat.
Mi a legfőbb kritikája ezeknek a médiafogyasztóknak?
Az RTV-törvény szerint az engedélyezett műsoroknak "megfelelően ki kell fejezniük az események és nézetek sokszínűségét".
Sajnos azonban éppen ezt a követelményt az SRG bűnösen elhanyagolja.
És ez a kritika nem csak az újságírói munka félreérthetetlenül ideológiai hátteréről szól.
Különösen a témák problematikus kiválasztásáról vagy a "témák nem kiválasztásáról" van szó.
A színfalak mögött magam is fájdalmasan kellett tapasztalnom, hogy a kiegyensúlyozott és széles körű tudósítás
sajnos nem kívánatos a valódi közvélemény-formálás érdekében.
Ugyanígy az újságírói munka sem a társadalmi diskurzust segíti elő, hanem mindent megtesz annak
megakadályozására, még akkor is, ha a Svájci Sajtótanács kifejezetten kijelentette, hogy ezt meg kell védeni.
Végül is a médiafogyasztók saját maguk akarnak véleményt formálni, és nem akarnak
belekötni az SRG előre gyártott véleményfűzőjébe.
A következő lenyűgöző tapasztalat mutatja, hogy milyen súlyos következményekkel járhat társadalmunkban ennek az
átfogó tájékoztatási mandátumnak a figyelmen kívül hagyása:
Éppen amikor a német Robert Koch Intézet koronavírus protokolljai - röviden az RKI protokollok - 2024 tavaszán nyilvánosságra
kerültek, megkérdeztem egy korábbi SRG kollégát és újságírót, hogy az SRF mikor gondolkodik végre azon, hogy beszámoljon
az RKI protokollok rendkívül ellentmondásos tartalmáról.
Nagyon árulkodó és egyben kijózanító válasza: "Ó, már rá sem nézek, az egész számomra már történelem".
Nem, nem az! A Független Panaszhatóság is arra a következtetésre jutott, hogy az SRG mulasztása megsértette a
sokszínűség követelményét, és a világjárvány elleni válasz kiegyensúlyozatlan bemutatásához vezetett.
De a helyzet még rosszabb: az SRG nem volt hajlandó elfogadni ezt az ítéletet, és a
szövetségi legfelsőbb bíróság elé viszi az ügyet.
Ennyire reménytelen az SRG!
Végül csak azt tudtam válaszolni az újságírónak: "Ha kellemetlenné válik, csak elfojtani, a
szőnyeg alá söpörni, nem beszélni róla többet?
Ez lenne az újfajta minőségi újságírás, ahogyan önök ezt a küldetésükké tették, és
ahogyan a jövőben is komolyan folytatni fogják?"
Ennek a személyes tapasztalatnak a hátterét és az újságírói kudarc számos más példáját "Im Hexenkessel
der Bundeshaus-Medien" című könyvemben dokumentálom.
Hogy az SRG mennyire tart a díjcsökkentési kezdeményezéstől, és mennyire azon gondolkodik, hogyan nyerhetné meg
a szavazást, azt például az "SRG Beizentour" elnevezésű számos nyilvános rendezvény mutatja.
Valójában azonban az SRG-nek azt a kérdést kellene feltennie magának, hogy miként lehet
helyreállítani a nyilvánosság SRG-be vetett bizalmát.
Végül is ez lenne az SRG jövőbeli sikerének egyik központi eleme.
Embertársaim számtalan levele igazolja számomra, hogy ez a bizalom súlyos veszteséget szenvedett.
Ezt a bizalomvesztést csak határozott szemléletváltással lehet korrigálni.
Ehhez azonban vissza kell térni a Svájci Sajtótanács újságírói kódexéhez, amely mellett
a svájci újságírás végső soron elkötelezett.
Amíg ez a hajlandóság hiányzik, és az SRG továbbra is így csal, addig nem kell csodálkozni,
hogy az emberek azt mondják: "200 frank elég!".