Pe 8 martie, electoratul elvețian se va pronunța cu privire la inițiativa SRG de
reducere a taxelor "200 de franci este suficient!".
În calitate de fost angajat de lungă durată al SRG, aș dori să împărtășesc cu dvs. câteva gânduri importante.
Inițiativa vizează reducerea taxei de licență pentru radio și televiziune - cunoscută sub numele de taxa Serafe - de la
335 CHF pe gospodărie pe an, cât este în prezent, la 200 CHF.
Ce justifică taxa noastră pentru mass-media, care este de departe cea mai mare din lume?
Elveția este o țară foarte mică, dar datorită diversității sale lingvistice și culturale trebuie să fie
aprovizionată cu media în patru limbi naționale diferite.
Acest lucru costă bani, iar SRG îndeplinește acest mandat de serviciu public în conformitate cu Legea
federală privind radioul și televiziunea (Legea RTV).
Cu toate acestea, există din ce în ce mai multe persoane care nu sunt mulțumite de serviciile SRG și, prin
urmare, nu mai sunt dispuse să plătească această taxă de radio și televiziune foarte ridicată.
Care este principala critică a acestor consumatori de media?
În conformitate cu Legea RTV, programele licențiate trebuie să "exprime în mod adecvat
diversitatea evenimentelor și a opiniilor".
Din păcate, însă, tocmai această cerință este neglijată în mod criminal la SRG.
Și această critică nu se referă doar la un fundal ideologic inconfundabil al activității jurnalistice.
În special, este vorba și despre selectarea problematică a subiectelor sau "neselectarea subiectelor".
În culise, a trebuit să constat cu durere că, din păcate, nu se dorește o raportare echilibrată și amplă
în interesul formării unei adevărate opinii publice.
În același mod, activitatea jurnalistică nu promovează discursul social, ci face tot ce îi stă în putință pentru a-l
împiedica, chiar dacă Consiliul Elvețian al Presei a declarat în mod expres că acest lucru trebuie protejat.
La urma urmei, consumatorii media vor să-și formeze propriile opinii și nu vor să fie
legați de corsetul de opinii prefabricate al SRG.
Următoarea experiență impresionantă arată ce consecințe grave poate avea ignorarea acestui mandat
cuprinzător de informare în societatea noastră:
Chiar în momentul în care protocoalele privind coronavirusul ale Institutului german Robert Koch - pe scurt, protocoalele RKI - au
devenit publice în primăvara anului 2024, am întrebat un fost coleg și jurnalist al SRG când SRF se va gândi
în sfârșit să raporteze despre conținutul extrem de controversat al acestor protocoale RKI.
Răspunsul ei foarte revelator și în același timp sobru: "Oh, nici nu mă mai uit la el, totul este istorie pentru mine."
Nu, nu este! Autoritatea independentă pentru reclamații a ajuns, de asemenea, la concluzia că omisiunea SRG a
încălcat cerința privind diversitatea și a condus la o prezentare dezechilibrată a răspunsului pandemic.
Dar situația devine și mai gravă: SRG nu a fost pregătită să accepte această hotărâre și a sesizat Curtea Supremă Federală.
Iată cât de fără speranță este SRG!
În cele din urmă, nu am putut decât să îi răspund acelui jurnalist: "Dacă devine neplăcut, doar îl
suprimați, îl ascundeți sub covor, nu mai vorbiți despre el?
Este acesta noul tip de jurnalism de calitate, așa cum v-ați asumat misiunea și cum
veți continua serios să practicați în viitor?"
Am documentat contextul acestei experiențe personale și numeroase alte exemple de eșec jurnalistic în
cartea mea "Im Hexenkessel der Bundeshaus-Medien".
Cât de mult se teme SRG de inițiativa de reducere a taxelor și se gândește cum să câștige votul este demonstrat, de exemplu,
de numeroasele evenimente publice sub numele "SRG Beizentour".
În realitate, însă, SRG ar trebui să se întrebe cum poate fi restabilită încrederea publicului în SRG.
La urma urmei, acesta ar fi unul dintre elementele absolut centrale pentru succesul viitor al SRG.
Nenumărate scrisori de la alte ființe umane îmi confirmă că acest trust a suferit o pierdere gravă.
Această pierdere de încredere poate fi corectată doar printr-o schimbare decisivă de atitudine.
Cu toate acestea, acest lucru necesită o dorință de a reveni la Codul de jurnalism al Consiliului Elvețian al Presei,
față de care jurnalismul elvețian s-a angajat în cele din urmă.
Atât timp cât această voință va lipsi și SSR va continua să trișeze în acest fel, nu ar trebui să ne mirăm
că poporul va spune: "200 de franci este suficient!"