8. marca budú švajčiarski voliči hlasovať o iniciatíve za zníženie poplatkov SRG "200 frankov stačí!".
Ako bývalý dlhoročný zamestnanec SRG by som sa s vami rád podelil o niekoľko dôležitých myšlienok.
Cieľom tejto iniciatívy je znížiť rozhlasový a televízny poplatok - všeobecne známy ako poplatok Serafe -
zo súčasných 335 CHF na domácnosť ročne na 200 CHF.
Čím sú odôvodnené naše poplatky za médiá, ktoré sú zďaleka najvyššie na svete?
Švajčiarsko je veľmi malá krajina, ale vzhľadom na svoju jazykovú a kultúrnu rozmanitosť musí byť
zásobovaná médiami v štyroch rôznych národných jazykoch.
To stojí peniaze a SRG plní tento verejnoprávny mandát v súlade s federálnym zákonom o rozhlase a televízii (zákon o RTV).
Napriek tomu je čoraz viac ľudí, ktorí nie sú spokojní so službami SRG, a preto už nie sú ochotní platiť
tento veľmi vysoký rozhlasový a televízny poplatok.
Čo je hlavnou kritikou týchto konzumentov médií?
Podľa zákona o RTV musia licencované programy "primerane vyjadrovať rozmanitosť udalostí a názorov".
Žiaľ, práve táto požiadavka sa v SRG trestuhodne zanedbáva.
A táto kritika sa netýka len jednoznačne ideologického pozadia novinárskej práce.
Konkrétne ide aj o problematický výber tém alebo "nevybratie tém".
V zákulisí som musel sám bolestne pozorovať, že vyvážené a široko koncipované spravodajstvo sa, žiaľ, v
záujme skutočného formovania verejnej mienky nežiada.
Rovnako tak novinárska práca nepodporuje spoločenský diskurz, ale robí všetko pre to, aby mu zabránila, hoci švajčiarska
tlačová rada výslovne vyhlásila, že to musí byť chránené.
Veď mediálni konzumenti si chcú vytvárať vlastné názory a nechcú byť zviazaní prefabrikovaným názorovým korzetom SRG.
Nasledujúca pôsobivá skúsenosť ukazuje, aké vážne dôsledky môže mať neznalosť tohto
komplexného informačného mandátu v našej spoločnosti:
Práve keď sa na jar 2024 dostali na verejnosť protokoly nemeckého Inštitútu Roberta Kocha o koronavírusoch - skrátene protokoly RKI
-, spýtal som sa bývalého kolegu a novinára z SRG, kedy SRF konečne premýšľa o tom, že bude informovať
o veľmi kontroverznom obsahu týchto protokolov RKI.
Jej veľmi objavná a zároveň triezva odpoveď: "Ach, už sa na to ani nepozerám, celé je to pre mňa minulosť."
Nie, nie je! Nezávislý orgán pre sťažnosti tiež dospel k záveru, že opomenutie SRG porušilo požiadavku rozmanitosti
a viedlo k nevyváženej prezentácii reakcie na pandémiu.
Ale je to ešte horšie: SRG nebola ochotná akceptovať tento rozsudok a podáva žalobu na federálny najvyšší súd.
Taká beznádejná je SRG!
Nakoniec som tomu novinárovi mohol len odpovedať: "Ak sa to stane nepríjemným, jednoducho to
potlačte, zametajte to pod koberec, už o tom nehovorte?
Je toto nový druh kvalitnej žurnalistiky, ako ste si ju stanovili za svoje poslanie a ako
ju budete vážne praktizovať aj v budúcnosti?"
Pozadie tejto osobnej skúsenosti a mnohé ďalšie príklady novinárskeho zlyhania som zdokumentoval vo
svojej knihe "Im Hexenkessel der Bundeshaus-Medien".
O tom, ako veľmi sa SRG obáva iniciatívy na zníženie poplatkov a premýšľa, ako získať hlasy, svedčia napríklad
početné verejné podujatia pod názvom "SRG Beizentour".
V skutočnosti by si však SRG mala položiť otázku, ako možno obnoviť dôveru verejnosti v SRG.
Koniec koncov, toto by bol jeden z absolútne kľúčových prvkov budúceho úspechu SRG.
Nespočetné množstvo listov od mojich blízkych mi potvrdzuje, že táto dôvera utrpela vážnu stratu.
Túto stratu dôvery možno napraviť len rozhodnou zmenou postoja.
To si však vyžaduje ochotu vrátiť sa k novinárskemu kódexu Švajčiarskej tlačovej rady, ku ktorému sa
švajčiarska žurnalistika v konečnom dôsledku zaviazala.
Pokiaľ táto ochota chýba a SRG naďalej takto podvádza, nemožno sa čudovať, že ľudia hovoria: "200 frankov stačí!"