8. marca bodo švicarski volivci glasovali o pobudi SRG za znižanje pristojbin "200 frankov je dovolj!".
Kot nekdanji dolgoletni uslužbenec podjetja SRG želim z vami deliti nekaj pomembnih misli.
Cilj pobude je zmanjšati radijsko in televizijsko naročnino, splošno znano kot pristojbina Serafe, s
sedanjih 335 CHF na gospodinjstvo na leto na 200 CHF.
Kaj upravičuje naše medijske pristojbine, ki so daleč najvišje na svetu?
Švica je zelo majhna država, vendar mora zaradi svoje jezikovne in kulturne raznolikosti
zagotavljati medije v štirih različnih nacionalnih jezikih.
To stane, SRG pa to javno službo opravlja v skladu z Zveznim zakonom o radiu in televiziji (Zakon o RTV).
Kljub temu je vedno več ljudi, ki niso zadovoljni s storitvami SRG in zato niso več pripravljeni
plačevati te zelo visoke radijske in televizijske naročnine.
Kaj je glavna kritika teh medijskih potrošnikov?
V skladu z Zakonom o RTV morajo licencirani programi "ustrezno izražati raznolikost dogodkov in stališč".
Žal pa je prav ta zahteva v SRG kazensko zanemarjena.
Pri tej kritiki ne gre le za nedvomno ideološko ozadje novinarskega dela.
Zlasti gre tudi za problematično izbiro tem ali "neizbiro tem".
V zakulisju sem moral sam boleče opazovati, da uravnoteženo in široko zasnovano poročanje žal ni
zaželeno za resnično oblikovanje javnega mnenja.
Prav tako novinarsko delo ne spodbuja družbenega diskurza, temveč ga po svojih močeh preprečuje, čeprav je
švicarski Svet za tisk izrecno izjavil, da ga je treba varovati.
Navsezadnje si medijski potrošniki želijo oblikovati lastno mnenje in ne želijo biti
vezani na vnaprej pripravljen mnenjski korzet SRG.
Naslednja impresivna izkušnja kaže, kako resne posledice ima lahko nepoznavanje tega
obsežnega informacijskega mandata v naši družbi:
Ravno ko so spomladi leta 2024 v javnost prišli protokoli o koronavirusih nemškega inštituta Robert Koch - na kratko
protokoli RKI -, sem nekdanjega kolega in novinarja SRG vprašal, kdaj bo SRF končno razmišljal o
poročanju o zelo sporni vsebini teh protokolov RKI.
Njen zelo pronicljiv in hkrati trezen odgovor: "Oh, sploh ga ne gledam več, zame je vse skupaj zgodovina."
Ne, ni! Tudi neodvisni organ za pritožbe je prišel do zaključka, da je skupina SRG z opustitvijo kršila zahtevo po raznolikosti
in povzročila neuravnoteženo predstavitev odziva na pandemijo.
Vendar je še huje: SRG se s to sodbo ni bil pripravljen sprijazniti in je zadevo predložil zveznemu vrhovnemu sodišču.
Tako brezupna je SRG!
Na koncu sem lahko novinarju odgovoril le: "Če postane neprijetno, to preprosto potlačite,
pometite pod preprogo, ne govorite več o tem?
Ali je to nova vrsta kakovostnega novinarstva, kot ste si ga zadali in kot ga boste resno izvajali tudi v prihodnje?"
Ozadje te osebne izkušnje in številne druge primere novinarskega neuspeha sem opisal v
knjigi "Im Hexenkessel der Bundeshaus-Medien".
Kako zelo se skupina SRG boji pobude za znižanje pristojbin in razmišlja o tem, kako pridobiti glasove, kažejo na
primer številni javni dogodki pod imenom "SRG Beizentour".
V resnici pa bi se morala SRG vprašati, kako lahko povrne zaupanje javnosti v SRG.
Navsezadnje bi bil to eden od najpomembnejših elementov za prihodnji uspeh skupine SRG.
Nešteto pisem soljudi mi potrjuje, da je to zaupanje utrpelo hudo izgubo.
To izgubo zaupanja je mogoče odpraviti le z odločno spremembo odnosa.
Vendar pa je za to potrebna pripravljenost, da se vrnemo k novinarskemu kodeksu švicarskega tiskovnega
sveta, h kateremu je švicarsko novinarstvo zavezano.
Dokler te pripravljenosti ne bo in dokler bo SRG še naprej goljufala na tak način, se ne smemo
čuditi, da bodo ljudje rekli: "200 frankov je dovolj!"