Den 8 mars kommer de schweiziska väljarna att rösta om SRG:s initiativ för avgiftssänkning "200 franc är tillräckligt!".
Som tidigare mångårig SRG-medarbetare vill jag dela med mig av några viktiga tankar till er.
Initiativet syftar till att sänka radio- och tv-licensen - allmänt känd som Serafe-avgiften - från
nuvarande 335 CHF per hushåll och år till 200 CHF.
Vad motiverar vår medieavgift, som är den absolut högsta i världen?
Schweiz är ett mycket litet land, men på grund av sin språkliga och kulturella mångfald måste det
också försörjas med medier på fyra olika nationalspråk.
Detta kostar pengar, och SRG uppfyller detta public service-uppdrag i enlighet med den
federala lagen om radio och tv (RTV-lagen).
Ändå är det allt fler som inte är nöjda med SRG:s tjänster och därför inte längre är villiga
att betala den mycket höga radio- och tv-avgiften.
Vad är den huvudsakliga kritiken mot dessa mediekonsumenter?
Enligt RTV-lagen måste licensierade program "på ett adekvat sätt uttrycka mångfalden av händelser och åsikter".
Tyvärr är det dock just detta krav som är kriminellt eftersatt hos SRG.
Och den här kritiken handlar inte bara om en omisskännlig ideologisk bakgrund till det journalistiska arbetet.
I synnerhet handlar det också om det problematiska urvalet av ämnen eller "icke-urvalet av ämnen".
Bakom kulisserna fick jag själv smärtsamt konstatera att en balanserad och bred rapportering tyvärr inte är
önskvärd för att skapa en verklig opinion bland allmänheten.
På samma sätt främjar journalistiskt arbete inte samhällsdebatten, utan gör allt för att förhindra den, trots att det schweiziska
pressrådet uttryckligen har förklarat att detta måste skyddas.
Mediekonsumenterna vill ju bilda sig en egen uppfattning och vill inte bindas till SRG:s prefabricerade åsiktskorsett.
Följande imponerande exempel visar vilka allvarliga konsekvenser det kan få i vårt samhälle om man inte
tar hänsyn till detta omfattande informationsmandat:
Precis när det tyska Robert Koch-institutets coronavirusprotokoll - RKI-protokollen förkortat - blev offentliga våren 2024 frågade
jag en tidigare SRG-kollega och journalist när SRF äntligen skulle tänka på att rapportera om det
mycket kontroversiella innehållet i dessa RKI-protokoll.
Hennes mycket avslöjande och samtidigt tillnyktrande svar: "Åh, jag tittar inte ens på
det längre, hela grejen är historia för mig."
Nej, det är det inte! Den oberoende klagomålsmyndigheten kom också fram till att SRG:s utelämnande bröt mot mångfaldskravet
och ledde till en obalanserad presentation av pandemisvaret.
Men det blir ännu värre: SRG var inte beredd att acceptera denna dom och tar fallet vidare till den federala högsta domstolen.
Så hopplöst är SRG!
Till slut kunde jag bara svara journalisten: "Om det blir obehagligt, så är det bara att förtränga
det, sopa det under mattan, inte prata mer om det?
Är detta den nya sortens kvalitetsjournalistik, som ni har gjort till ert uppdrag och som ni på
allvar kommer att fortsätta att utöva i framtiden?"
Jag dokumenterar bakgrunden till denna personliga erfarenhet och många andra exempel på journalistiska
misslyckanden i min bok "Im Hexenkessel der Bundeshaus-Medien".
Hur mycket SRG fruktar initiativet om avgiftssänkningar och funderar på hur man ska vinna omröstningen framgår till exempel av
de många offentliga evenemangen under namnet "SRG Beizentour".
I själva verket borde SRG dock fråga sig hur allmänhetens förtroende för SRG kan återställas.
Detta skulle trots allt vara en av de absolut viktigaste faktorerna för SRG:s framtida framgång.
Otaliga brev från medmänniskor bekräftar för mig att detta förtroende har drabbats av en allvarlig förlust.
Denna förlust av förtroende kan bara rättas till genom en avgörande attitydförändring.
Detta kräver dock en vilja att återgå till det schweiziska pressrådets journalistiska kod, som den schweiziska
journalistiken i slutändan har förbundit sig att följa.
Så länge denna vilja saknas och SRG fortsätter att fuska på detta sätt, bör det inte vara
förvånande att folket säger: "200 franc räcker!"